4.4.2005	Dnro 15/61/05
Oikeusministeriö Lainvalmisteluosasto
04. 0,,,Q	( (
Viite:	Oikeusministeriön	lainvalmisteluosaston	lausuntopyyntö	OM	22/41/2004,
OM046:00/2004

Asia: Valtakunnansyyttäjänviraston lausunto hallituksen esityksen luonnoksesta (oikeusministeriön lausuntoja ja selvityksiä 2005:6)
Valtakunnansyyttäjänvirasto	hyväksyy	hallituksen	esityksen
luonnoksen.

Lapsiin kohdistuvien seksuaalirikosten syyteoikeuden vanhentumisen osalta totean kuitenkin seuraavaa.

Hallituksen esityksen luonnoksessa on esitetty varteenotettavia perusteita sille, että lapsiin kohdistuvien seksuaalirikosten syyteoikeuden vanhentumisaika alkaisi kulua vasta siitä, kun asianomistaja täyttää kandeksantoista vuotta. Yhtenä keskeisenä perusteena on pyrkimys siihen, että uhrilla olisi vielä aikuistuttuaan koko syyteoikeuden vanhentumisajan pituinen aika saattaa syyllinen rikosoikeudelliseen vastuuseen teostaan. Luonnoksessa esitetyn kansainvälisen vertailun mukaan tällaista lainsäädäntöä on vertailu-maissa.

Syyttäjälaitoksen taholta on syytä muistuttaa siitä luonnoksessakin todetusta tosiasiasta, että luotettavan selvityksen saaminen rikoksesta on usein sitä vaikeampaa mitä pitempi aika on kulunut teosta. Kysymyksessä olevien rikosten syyteoikeuden vanhentumisajat ovat jo nyt tähän nähden pitkiä. Jos oikeudenkäynti tapahtuu esimerkiksi 30 vuoden kuluttua tapahtumasta, asianomistaja ja vastaaja ovat hyvin erilaisia ihmisiä kuin teon tapahtuma-aikana ja heidän muisti-kuvansa tapahtumista ovat heikentyneet. Luotettavan selvityksen saaminen asianosaisia kuulemalla oikeudenkäynnissä on vaikeaa. Vielä vaikeampaa se on syyteharkinnassa heidän kuulustelukertomuksiaan lukemalla.
Albertinkatu 25 A PL 333	l Puh 010 362 0800
00181 HELSINKI	Fax 010 362 0888

pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,20277);(10703,20277);(10703,21578);(21604,21578);(21604,0);(0,0);fBehindDocument1\/ VALTAKUNNANSYYTTÄJÄNVIRASTO

2
Lähtökohtaisesti syyteoikeuden vanhentumisaikojen systematisoinnin pitäisi olla mandollisimman selvä, yksinkertainen ja johdonmukainen. Tällaisena voidaan pitää rikosten enimmäisrangaistusten ja tekoaikojen perusteella määräytyvää vanhentumisaikasäännöstöä. Mitä enemmän kehitellään erilaisilla perusteilla erilaisia erityisiä vanhentumisaikoja sitä suurempi vaara on, että säännösten soveltamisessa päädytään epäjohdonmukaiseen lopputulokseen.

Oletetaan, että luonnostellun lain voimassaoloaikana vuonna 2005 vastaaja syyllistyy 8 vuotiaiden lasten A:n tappoon sekä B:hen, C:hen ja D:hen kohdistuneeseen tärkeään lapsen seksuaaliseen hyväksikäyttöön. Rikoksia ei kyetä selvittämään heti, mutta vuonna 2030 rikokset selviävät dna-testien avulla. B on sitä ennen kuollut tapaturmaisesti 16 vuotiaana ja C on kuollut tapaturmaisesti 20 vuotiaana. Uhreista vain D on elossa. Syyteoikeus taposta on vanhentunut 20 vuodessa rikoksen tekopäivästä, joten syyteoikeus taposta on vanhentunut vuonna 2025. B on kuollut ennen kuin hän on täyttänyt 18 vuotta, joten häneen kohdistuneen rikoksen vanhentumisaika ei ole alkanut kulua asianomistajan täyttäessä 18 vuotta. Luonnostellun lainsäännöksen perusteella ei ole yksiselitteisen selvää, onko syyteoikeus vanhentunut häneen kohdistuneen rikoksen osalta vai ei, ja jos ei, niin kuinka syyteoikeuden vanhentumisajan alkaminen määritellään. C:hen ja D:hen kohdistuneen lapsen törkeän seksuaalisen hyväksikäytön syyteoikeus ei ole vanhentunut. Vastaajaa on siis mandollista syyttää törkeästä lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, mutta ei taposta. Jos teko kohdistuisi 5 vuotiaaseen henkilöön, voitaisiin ajatella tilannetta, jossa vastaajaa voitaisiin kandenkymmen vuoden kuluttua vielä kolmen vuoden ajan syyttää lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, mutta ei samana ajankohtana tapahtuneesta lapsen taposta.
Apulaisvaltakunnansyyttäjä

pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,15721);(14496,15721);(14496,21588);(21604,21588);(21604,0);(0,0);fBehindDocument1Valtionsyyttäjä	//J~rtnå Aijälä