ROVANIEMEN HOVIOIKEUS				 
Valtakatu 10-12,  96200 Rovaniemi		3.9.2012		63/2012
puh. 02956 41800

OIKEUSMINISTERIÖ
Lainvalmisteluosasto

Viite:	Lausuntopyyntö 29.6.2012 OM 3/41/2012, OM004:00/2012

Asia:	Lausunto luonnoksesta hallituksen esitykseksi esitutkinta- ja pakkokeinolainsäädäntöä 
	täydentäväksi lainsäädännöksi

Hovioikeus kiittää tilaisuudesta antaa lausunto. 

Luonnoksen johdannossa oikeusministeriö kuvaa merkittävää osaa ehdotuksista teknisiksi tai lakitekstin sisältöä selventäviksi. Niiden osalta ei hovioikeudellakaan ole juuri lausuttavaa. Sen sijaan merkityksellisempiä ovat ne asialliset muutokset, joita oikeusministeriö on nähnyt tarpeelliseksi ehdottaa vasta säädettyihin lakeihin, jotka eivät ole vielä tulleet edes voimaan. Voidaan kysyä, onko lainvalmistelun sykli nopeutunut jo siinä määrin, että enää ei voida odottaa lakien voimaan tuloa ennen niiden uudistamista. 

Koska osa ehdotuksista koskee sellaisia säännöksiä, joiden osalta perustuslakivaliokunta hallituksen esityksestä 222/2010 antamassaan lausunnossa nro 66/2010 vp. on asettanut ikään kuin tavallisella lailla säätämisen takarajan, voidaan myös kysyä, mihin sitä pidemmälle menevillä ehdotuksilla pyritään ja miksi sellaisia esitetään. Samaan aikaan Euroopan ihmisoikeuskehitys on nimittäin vahvistanut kansalaisen itsekriminointisuojaa ja korostanut esitutkintaviranomaisten velvollisuutta reiluun ja asianosaisen tosiasialliset määräämismahdollisuudet ja oikeussuojan huomioon ottavaan menettelyyn esimerkiksi avustajan käyttöä ja kieltäytymisoikeutta esitutkinnassa koskevissa tilanteissa. Hallituksen esitystä 222/2010 valmisteltaessa käytiin paljon keskustelua yksilön oikeuksien ja viranomaisten toimivaltuuksien yhteensovittamiseksi yhteiskunnan etua palvelevalla tavalla. Onko yhteiskunnan edun mukaista, että tätä juuri säädettyä tasapainoa ryhdytään jo nyt horjuttamaan lisäämällä esitutkintaviranomaisten toimivaltuuksia?

Yksittäisten ehdotusten osalta hovioikeus lausuu seuraavan.

Esitutkintalain 6 luvun 1 §:n ehdotus näyttäytyy teknisenä. Hovioikeus suhtautui kuitenkin hallituksen esitystä 222/2010 valmisteltaessa kriittisesti siihen, että poliisin resurssien ja toimipaikkaverkoston vähentämisen myötä esitutkintavelvoitteet siirtyvät enenevässä määrin hoidettavaksi muille viranomaisille, joilla ei ole samaa koulutuksellista eikä kulttuurista valmiutta hoitaa näitä tehtäviä kuin poliisilla. Kansalaisten kannalta poliisin toimipaikkaverkoston harveneminen vaikeuttaa asiointia poliisiasemalla. Rajavartioston, sotilasviranomaisten ja tullin toimipaikkaverkosto lienee kuitenkin vielä harvempi kuin poliisilla ja lienevätkö rajavartioston, sotilasviranomaisten ja tullin toimipaikat ylipäätään soveliaita esitutkinnan suorittamiseen. Tätä tulisi harkita. Ehdotettu säännös voidaan tulkita myös siten, että henkilöllä on velvollisuus saapua aina vain häntä lähinnä olevaan poliisin, tullin, rajavartioston tai sotilasviranomaisten toimipaikkaan riippumatta siitä, kuka esitutkintaa suorittaa. Lieneekö tätä tarkoitettu?

Ehdotettuun pakkokeinolain 3 luvun 15 §:ään ei ole lausuttavaa eikä vakuustakavarikon täytäntöönpanoa koskevaan pakkokeinolain 6 luvun 10 §:n muutosehdotukseen. Kotietsintää koskevia pakkokeinolain 8 luvun 5 ja 6 §:n muutosehdotuksia, joilla parannetaan kotietsinnässä asianomaisen oikeusturvaa, hovioikeus pitää kannatettavina.

Laite-etsintää koskeva ehdotettu pakkokeinolain 8 luvun 20 §:n muutos jää tarkoitukseltaan epäselväksi. Perustuslakivaliokunta on hallituksen esityksestä 222/2010 antamassaan lausunnossa edellyttänyt lakiin tehtäväksi lakiin sittemmin tehdyn rajauksen, jota nyt esitetään muutettavaksi. Perusteluista ei avaudu, miksi ehdotettu muutos on tarpeen ja millaisia vaikutuksia ihmisten oikeusturvaan tällä muutoksella olisi. Tämän vuoksi hovioikeus ei kannata muutosta esitetyssä muodossaan.

Telekuuntelun edellytyksiä koskevan pakkokeinolain 10 luvun 3 §:n osalta hovioikeus kiinnittää huomiota siihen, että lievimmät lapsen seksuaaliset hyväksikäytöt poikkeavat ulkoisilta ilmenemismuodoiltaan vain vähän asianmukaisesta käytöksestä. Säännös ulottaa telekuuntelun jo tällaisen rikoksen epäilyyn, jolloin telekuuntelun kohteena olevan oikeusturva alistetaan myös aiheettomille epäilyille ja väärinkäsityksille.

Hovioikeudella ei ole lausuttavaa pakkokeinolain 10 luvun 5, 6 ja 9 §:iä koskeviin muutosehdotuksiin.

Peiteltyä tiedonhankintaa koskevan pakkokeinolain 10 luvun 14 §:n muutosehdotuksen osalta hovioikeus kiinnittää huomiota edellä perustuslakivaliokunnan lausunnosta 66/2010 vp. lausuttuun. Perustuslakivaliokunta on tuossa lausunnossa pitänyt tärkeänä, että peiteltyä tiedonhankintaa ei toteuteta asunnossa edes silloin, kun asuntoon meneminen tapahtuu asunnonhaltijan myötävaikutuksella. Hovioikeus katsoo, että laissa oleva nykyinen rajaus on tarkkarajainen ja selkeä. Ehdotettu muutos jättää liiallisesti tulkinnanvaraa ja ylipäätään  saattaa mahdollistaa arveluttavien menettelymuotojen käyttämisen.

Ylimääräisen tiedon käyttämistä koskeva pakkokeinolain 10 luvun 56 §:n muutosehdotus on samoista lähtökohdista ongelmallinen kuin edellä kerrottu peiteltyä  tiedonhankintaa koskeva ehdotuskin. Perustuslakivaliokunta on hallituksen esityksestä 222/2010 antamassaan lausunnossa määritellyt yhteiskunnan kannalta hyväksyttävän rajan ylimääräisen tiedon käyttämiselle niin, että tietoa saadaan käyttää vain niiden rikosten tutkintaan, joiden tutkinnassa olisi saatu käyttää kyseistä pakkokeinoa. Nyt tehty ehdotus mahdollistaisi ihmisen tuomitsemisen ylimääräisen tiedon perusteella kaikista normaaliasteikon mukaisista rikoksista, kuten väärin ilmoitetuista vähennyksistä verotuksessa, reippaasta ylinopeudesta, dopingin käytöstä tai pahoinpitelystä, kun sellainen sattumalla selviää teknisessä kuuntelussa. Hovioikeus pitää ehdotusta ongelmallisena. Hovioikeus kiinnittää huomiota myös siihen, että meillä ei ole selkeää sääntelyä siitä, miten "pääkäsittelyssä päätetään ylimääräisen tiedon käyttämisestä näyttönä". Euroopan ihmisoikeuskehitys on osoittanut, että ihmisten itsekriminointisuoja, kieltäytymisoikeus ja oikeus avustajan käyttöön esitutkinnassa eivät aina toteudu suomalaisessa esitutkinnassa. Tuomioistuimet ovat näissä kysymyksissä joutuneet kieltämään tiettyjen todisteiden käytön näyttönä asiassa, vaikka sellaisille kielloille ei ole selkeää lainsäädännöllistä pohjaa eikä menettelyä. Ei siis ole järkevää säätää lisää tällaisia oikeudenkäyntimenettelylle vieraita päätöksentekotilanteita. Parempi olisi kieltää jo suoraan lailla sellainen ylimääräisen tiedon käyttö, joka ei ole hyväksyttävää. Voimassa oleva laki on tältä osin hyvä perusta eikä hovioikeus kannata tehtyä muutosehdotusta esitetyssä muodossaan.

Muut lakiehdotukset menevät niin kauas hovioikeuden toimintakentästä, että hovioikeudella ei ole niiden osalta lausuttavaa.

Esko Oikarinen		Sakari Laukkanen
Hovioikeuden presidentti		Hovioikeudenneuvos,
			joka on valmistellut lausunnon.