Arja Kekkonen 	13.04.2010

Laki säilöön otettujen ulkomaalaisten kohtelusta ja säilöönottoyksiköstä
(116/2002) - lain uudistamistarpeita 

1.  Taustaksi 

Laki säilöön otettujen ulkomaalaisten kohtelusta ja säilöönottoyksiköstä (jäljempänä säilölaki)  sääntelee ulkomaalaislain (301/2004) 121 §:n nojalla säilöön otettujen ulkomaalaisten kohtelua erityisesti tähän tarkoitukseen varatussa säilöönottoyksikössä. 

Lain 1 §:n mukaan säilöönottoyksiköstä on soveltuvin osin voimassa, mitä maahanmuuttajien kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotossa annetussa laissa (493/1999) säädetään turvapaikanhakijoiden vastaanotosta.

Toistaiseksi ainoa säilöönottoyksikkö toimii Helsingissä Metsälässä, osana Metsälän vastaanottokeskusta, jossa on myös avoin vastaanottokeskus turvapaikanhakijoille. Säilöönottoyksikön toiminta aloitettiin aiemmassa Katajanokan toimipisteessä maaliskuun 1. päivänä 2002, josta se siirrettiin 2003 Metsälän vastaanottokeskukseen. 

Kokemusta erityisestä ulkomaalaislain nojalla säilöönotettujen ulkomaalaisten säilöönottotoiminnasta on siis vajaat kahdeksan vuotta. Keskeinen lainsäädäntöä ja toimintaa ohjaava lähtökohta on, että säilöönotto ja säilössäpito koskee henkilöitä, jotka on otettu säilöön hallinnollisin, ei siis rikosoikeudellisin, perustein.

Säilölain 3 §:n (1346/2009) mukaan sisäasiainministeriö vastaa laissa tarkoitetun toiminnan yleisestä kehittämisestä, suunnittelusta, ohjauksesta ja seurannasta.  Säilöönottoyksikön käytännön toiminnan ohjauksesta ja valvonnasta vastaa Maahanmuuttovirasto. Helsingin kaupunki/sosiaalivirasto on kuitenkin henkilökunnan työnantaja. 

Jo pidempään on koettu tarpeelliseksi selvittää ja arvioida erillisen säilöönottoyksikön toimivuutta osana vastaanottotoimintaa ja säilöönotettujen kohtelua. 

Euroopan Neuvoston kidutuksen ja epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen estämiseksi toimiva eurooppalainen komitea (CPT) tarkastaa systemaattisesti jäsenvaltioiden suljetut säilytystilat, joihin vapautensa menettäneet sijoitetaan. Näihin tiloihin kuuluu myös ulkomaalaisten säilöönottoyksikkö. Viimeisin tätä koskeva CPT:n tarkastus on tehty 20.-30.4.2008 ja sitä koskeva raportti hyväksytty 7.11.2008.  CPT arvioi Metsälän säilöyksikön toiminnan olevan asianmukaista, ja kehittämissuositukset koskivat ainoastaan merkitykseltään kohtuullisen vähäisiä seikkoja. Suomi on ottanut suositukset huomioon ja raportoinut niistä CPT:lle. 

2.  Säilölain uudistamistarpeita

Uudistamisehdotuksia on esittänyt lähinnä säilöyksikön käytännön toiminnasta vastaava johto. Ehdotuksista on alustavasti keskusteltu aiemmassa ns. säilöhankkeen johtoryhmässä ja Helsingin kaupungin oikeuspalvelun kanssa. Ehdotukset perustuvat yksikön käytännön arjessa koettuihin ongelmatilanteisiin ja tarpeisiin, joihin voimassaoleva lainsäädäntö ei pitkähkön kokemuksen mukaan vastaa. Uudistamisehdotukset koskevat lähinnä niin asiakkaiden kuin yksikön henkilöstön turvallisuuden parantamista. 

Tarkistuksen tarpeessa oleviksi säilölain säännöksiksi on katsottu etenkin säilölain 20 § (valvonta), 21 § (turvatarkastukset), 22 § (henkilötarkastus), 23 § (kielletyt esineet ja aineet), kysymys säilöönottoyksikön järjestyssäännöistä (vs. lain 7 §) sekä lain 8 ja 9 §:t (erillään säilyttäminen sekä säilöönottoyksiköstä pois siirtäminen). 

2.1. Tarkistusta edellyttävät säännökset

Seuraavassa tarkastellaan ao säännöksiä siten, että 1) tekstiin kirjattu voimassa oleva pykälä 2) käytännössä havaitut ongelmat ja puutteet säännöksen soveltamisessa ja 3) ehdotus tai kysymys tekstin muuttamiseksi. 

20 § 
Valvonta
Säilöön otettuja ulkomaalaisia ja säilöönottoyksikön tiloja on valvottava siten kuin säilössäpidon tarkoitus, säilöönottoyksikön järjestys, säilöönottoyksikössä pitämisen varmuus tai poistumisen estäminen sekä ulkomaalaisten ja muiden henkilöiden turvallisuus edellyttävät.
Jos ulkomaalaisten tai muiden henkilöiden turvallisuuden takaaminen tai säilöönottoyksikön järjestyksen ja turvallisuuden ylläpitäminen sitä välttämättä edellyttää, yksikön ohjaus- tai valvontatehtäviä hoitava henkilö voi valvoa myös majoitustiloja käymällä niissä.
Valvonta on järjestettävä niin, ettei se loukkaa säilöön otetun ulkomaalaisen tai muiden henkilöiden yksityiselämän suojaa eikä siitä aiheudu heille tarpeetonta haittaa.
Säilöönottoyksikön valvonnasta vastaavat yksikön johtaja sekä ohjaus- tai valvontatehtäviä hoitavat henkilöt.
Säännöksen ongelma on, ettei sen katsota antavan valvonnasta vastaavalle henkilökunnalle valtuuksia tehdä esim. huonetarkastuksia, joissa säilöön otetun majoitustilat ja hänen siellä säilyttämänsä henkilökohtaiset tavarat voitaisiin tarkastaa tilanteissa, joissa valvovalla henkilöstöllä on perusteltua syytä olettaa, että säilöön otetulla on siellä hallussaan tai kätkettynä kiellettyjä aineita tai esineitä. Käytännössä tällaisia epäilyjä tulee kuitenkin esiin säännönmukaisesti.  Ne ovat koskeneet mm. huumausaineita, alkoholia, tulentekovälineitä, teräaseita, rautasahoja. 
Säilöönottoyksikössä säännös on koettu ristiriitaiseksi siten, että toisaalta se edellyttää 1 momentissaan  valvontaa niin, että yksikön järjestys ja siellä olevien ulkomaalaisten ja muiden henkilöiden turvallisuus taataan, mutta toisaalta se ei anna valtuuksia ja välineitä toteuttaa valvontaa riittävällä tavalla. 
21 §
Turvatarkastus 
Säilöönottoyksikössä voidaan tehdä turvatarkastuksia turvallisuudesta huolehtimiseksi, järjestyksen turvaamiseksi tai omaisuuden suojelemiseksi.
Turvatarkastuksessa voidaan metallinilmaisinta taikka muuta teknistä laitetta käyttäen tarkastaa säilöönottoyksikköön saapuva säilöön otettu ulkomaalainen ja hänen mukanaan olevat tavarat sen selvittämiseksi, ettei hänellä ole mukanaan esinettä tai ainetta:
1) jolla voidaan aiheuttaa vaaraa henkilön turvallisuudelle tai säilöönottoyksikön järjestykselle;
2) jota voidaan käyttää omaisuuden vahingoittamiseen;
3) jonka hallussapito on muuten lain tai sen nojalla annettujen säännösten nojalla kielletty; tai
4) joka on alkoholia.
Muu säilöönottoyksikköön saapuva henkilö voidaan tarkastaa siten kuin säilöön otetun ulkomaalaisen tarkastamisesta säädetään 2 momentissa. Jos henkilö kieltäytyy turvatarkastuksesta, noudatetaan mitä 15 §:n 3 momentissa säädetään.
Turvatarkastus on järjestettävä niin, ettei siitä aiheudu tarpeetonta haittaa tarkastettavalle henkilölle tai vahinkoa omaisuudelle.
22 §
Henkilöntarkastus
Jos säilöön otettua ulkomaalaista epäillään 21 §:ssä tarkoitettujen kiellettyjen esineiden tai aineiden hallussapidosta, hänelle voidaan suorittaa henkilöntarkastus säilöönottoyksikköön saapumisen tai palaamisen yhteydessä taikka valvomattoman tapaamisen jälkeen.
Henkilöntarkastus käsittää sen tutkimisen, mitä henkilöllä on vaatteissaan tai muutoin yllään.
Henkilöntarkastus on suoritettava hienotunteisesti ja todistajan läsnä ollessa. Henkilöntarkastusta ei saa suorittaa eikä henkilöntarkastusta suoritettaessa saa olla läsnä eri sukupuolta oleva henkilö, jollei hän ole lääkäri tai muu terveydenhuoltohenkilökuntaan kuuluva.
23 §
Kielletyt esineet ja aineet
Edellä 21 §:ssä tarkoitetut esineet ja aineet on otettava tarkastettavalta pois. Ne on palautettava säilöön otetulle ulkomaalaiselle vapaaksi päästämisen yhteydessä. Jollei esinettä tai ainetta voida tuolloin vaaratta palauttaa, se on luovutettava poliisille joko tarkastetulle henkilölle palauttamista tai poliisilain (493/1995) 24 §:ssä säädettyjä toimenpiteitä varten.
Säilöönottotilassa vierailevalta henkilöltä pois otetut tavarat ja aineet palautetaan henkilölle hänen poistuessaan säilöönottoyksiköstä.
Turvatarkastus ja henkilöntarkastus, siten kuin ne on em. säännöksissä määritelty, eivät säilöyksikön kokemuksen mukaan anna riittäviä välineitä yksikön henkilökunnalle seuloa, löytää ja takavarikoida lain 23 §:ssä tarkoitettuja kiellettyjä esineitä ja aineita, jolloin ei kyetä riittävästi minimoimaan näiden esineiden ja aineiden mahdollisesti aiheuttamia turvallisuusriskejä. Sallitut keinot eivät anna henkilökunnalle mahdollisuuksia toimia säännöksen edellyttämällä tavalla siten, että ”edellä 21 §:ssä tarkoitetut esineet ja aineet on otettava tarkastettavalta pois”. 
Käytännössä ongelmia on useita. Henkilön ja hänen matkatavaroiden turvatarkastus voidaan tehdä 21 §:n mukaan vain ”metallinilmaisinta taikka muuta teknistä laitetta käyttäen” mutta ei ”käsin vaatteiden päältä koskettaen tai tunnustellen”, kuten turvatarkastus voidaan nykyisin tehdä mm. rock -festivaaleilla, jalkapallomaaotteluissa ja lentokenttien lähtöselvityksessä.  Metallinilmaisimella tai muulla teknisellä laitteella ei voida todeta esim. mahdollista huumeiden hallussapitoa.
Tähän säilölain muotoiluun on kiinnittänyt huomiota myös apulaisoikeusasiamies tarkastaessaan säilöönottoyksikköä. Hän on todennut, että lain sanamuoto on tässä  ”jossain määrin epäselvä”. Apulaisoikeusasiamies on katsonut, että  ”on kyseenalaista, onko turvatarkastuksessa metallinilmaisimella taikka muulla teknisellä laitteella mahdollista selvittää esimerkiksi huumeiden hallussapito”. 
Muutosehdotus 
Turvatarkastusta koskevaan säännökseen tulisi harkita lisättäväksi, että yksikköön saapuva säilöön otettu ulkomaalainen voidaan tarkastaa paitsi teknisten laitteiden avulla, myös ”käsin vaatteiden päältä koskettaen tai tunnustellen”. Koska myöskään henkilön matkatavaroiden tehokas tarkastaminen ei ole mahdollista yksinomaan metallinpaljastimen tai muun teknisen laitteen avulla,  myös mahdollisuus matkatavaroiden käsin tapahtuvaan seulontaan olisi perusteltua lisätä säännökseen. 
Säilölaki mahdollistaa kyllä lain 22 §:n mukaisen henkilöntarkastuksen tekemisen ”jos säilöön otettua ulkomaalaista epäillään 21 §:ssä tarkoitettujen kiellettyjen esineiden tai aineiden hallussapidosta”. Tämä tarkoittaa ”sen tutkimisen, mitä henkilöllä on vaatteissaan tai muutoin yllään”. Tämän säännöksen nojalla ei ole kuitenkaan mahdollista tutkia matkatavaroita muutoin tai tarkemmin kuin mitä tarkoitetaan lain 21 §:ssä turvatarkastuksen yhteydessä ”metallinilmaisinta taikka muuta teknistä laitetta käyttäen”. 
Säilölain 25 §:n mukaan henkilöntarkastuksesta päättää säilöönottoyksikön johtaja tai hänen määräyksestään ohjaus- ja valvontatehtävissä toimiva virkamies tai viranhaltija. Jos asia on kiireellinen, saa päätöksen tehdä muukin säilöönottoyksikön virkamies tai viranhaltija. (Huom. Tässä edellytetään siis aina virka-asemaa).  
Laissa tarkoitetun turvatarkastuksen perusfunktion säilöönottoyksikössä tulisi olla  kevyehkö, rutiiniluonteinen, ei-muodollisia päätöksiä edellyttävä, toimintaa ja henkilöitä suojaava turvatoimi, jotta säilöönottoyksikköön mahdollisesti tuotettavien kiellettyjen tavaroiden ja aineiden pääsy sinne voidaan estää. Säilöyksikön henkilöstön mukaan henkilöntarkastus on puolestaan muodollisine päätöksineen huomattavan raskas toimenpide, ja aktualisoituu usein vain siksi, että turvatarkastusta ei ole laissa asianmukaisen kattavasti määritelty. 
Turvatarkastuksen ja henkilöntarkastuksen nykyiseen ajalliseen määrittelyyn ja rajaamiseen liittyy myös ongelmia. Turvatarkastus voidaan tehdä ”säilöönottoyksikköön saapuvalle säilöön otetulle” ja henkilöntarkastus ”voidaan suorittaa … säilöönottoyksikköön saapumisen tai palaamisen yhteydessä taikka valvomattoman tapaamisen jälkeen”. 

Nämä ajalliset rajaukset eivät mahdollista ao. tarkastusten tekemistä muissa tilanteissa, vaikka olisi perusteltua syytäkin olettaa, että säilöönottoyksikössä jo olevalla, ei tilapäisestikään sieltä poistuneella, ei valvomattomassa tapaamisessa olleella säilöön otetulla olisi hallussaan kiellettyjä esineitä ja aineita. Tarkastus näissä tilanteissa ei näin ollen näyttäisi olevan mahdollista ainakaan säilölain antamin valtuuksin. 

Laki näyttää nyt lähtevän siitä otaksumasta, että sen tarjoamilla, nyt siis puutteelliseksi katsotuilla keinoilla voidaan kuitenkin aukottomasti takavarikoida kielletyt esineet ja aineet säilöön saapuvilta henkilöiltä ja että sinne ei heidän haltuunsa tämän jälkeenkään voi päätyä näitä esineitä ja aineita. Yksikön mukaan kokemus on kuitenkin osoittanut, että tällaisia tilanteita ja perusteltuja epäilyjä herää usein. Kun tarkastuksia on sitten tehty (ilmeisesti siis laittomasti), niissä on toistuvasti löytynyt lain tarkoittamia kiellettyjä aineita ja esineitä tulentekovälineistä teräaseisiin asti. 

Muutosehdotus 

Säilölain ao. tarkastuksia koskeviin säännöksiin olisi perusteltua harkita tehtäväksi lisäys, jonka mukaan  turvatarkastus ja/tai henkilöntarkastus voitaisiin tehdä paitsi nyt mainituissa tilanteissa myös ”muutoin, mikäli on erityisiä syitä/perusteltu syy arvioida/epäillä, että säilöönotetulla/tuilla on hallussaan kiellettyjä esineitä tai aineita”. 

Tämä lisäys mahdollistaisi myös aina silloin tällöin viriävien huume-epäilyjen tarkastamisen. 
	8 §
Erillään säilyttäminen 
Ulkomaalainen voidaan säilyttää erillään muista säilöön otetuista ulkomaalaisista, jos: 
1) hän aiheuttaa vaaraa omalle tai muiden hengelle taikka terveydelle taikka vakavaa vaaraa säilöönottoyksikön turvallisuudelle tai järjestykselle;
2) erillään säilyttäminen on tarpeen hänen suojaamisekseen henkeä, terveyttä tai turvallisuutta välittömästi uhkaavalta vakavalta vaaralta; tai
3) erillään säilyttäminen on poikkeuksellisesti välttämätöntä maahantuloedellytysten tai henkilöllisyyden selvittämisen turvaamiseksi.
Säilöönottoyksikön johtajan täytyy arvioida uudelleen 1 momentin 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu erillään säilyttämisen tarve niin usein kuin siihen on syytä, kuitenkin vähintään joka kolmas päivä.
Säilöön otettu 18 vuotta täyttänyt ulkomaalainen voidaan säilöönottoyksikön johtajan pyynnöstä siirtää tilapäisesti säilöönottoyksiköstä poliisin pidätystiloihin, jos 8 §:n 1 momentin 1 tai 2 kohdassa tarkoitettua vaaraa ei voida torjua erillään säilyttämisellä.
Ulkomaalaisen sijoittamista edellä 1 momentissa tarkoitettuihin poliisin pidätystiloihin ei saa jatkaa kauempaa kuin se on välttämätöntä. Säilöönottoyksikön johtajan tulee arvioida poliisin pidätystiloihin sijoittamisen tarpeellisuutta siten kuin 8 §:n 2 momentissa säädetään.
9 § 
Säilöönottoyksiköstä pois siirtäminen 	
Säilöön otettu 18 vuotta täyttänyt ulkomaalainen voidaan säilöönottoyksikön johtajan pyynnöstä siirtää tilapäisesti säilöönottoyksiköstä poliisin pidätystiloihin, jos 8 §:n 1 momentin 1 tai 2 kohdassa tarkoitettua vaaraa ei voida torjua erillään säilyttämisellä.
Ulkomaalaisen sijoittamista edellä 1 momentissa tarkoitettuihin poliisin pidätystiloihin ei saa jatkaa kauempaa kuin se on välttämätöntä. Säilöönottoyksikön johtajan tulee arvioida poliisin pidätystiloihin sijoittamisen tarpeellisuutta siten kuin 8 §:n 2 momentissa säädetään.
Poliisin pidätystiloihin sijoitettuun ulkomaalaiseen sovelletaan, mitä poliisin säilyttämien henkilöiden kohtelusta annetussa laissa (841/2006) säädetään ottaen huomioon säilöön ottamisen peruste. Ulkomaalaisen valitusoikeuteen sovelletaan kuitenkin, mitä 5 luvussa säädetään muutoksenhausta. (29.9.2006/850) 
Poliisin pidätystiloihin sijoitettuun ulkomaalaiseen sovelletaan, mitä poliisin säilyttämien henkilöiden kohtelusta annetussa laissa (841/2006) säädetään ottaen huomioon säilöön ottamisen peruste. Ulkomaalaisen valitusoikeuteen sovelletaan kuitenkin, mitä 5 luvussa säädetään muutoksenhausta. (29.9.2006/850) 

Säilöönottoyksikön mukaan kokemukset osoittavat, että olisi syytä vakavasti harkita em säännöksissä määriteltyjen keinojen lisäksi vahvempia toimia sellaisten säilöön otettujen varalle, jotka ovat käytöksellään toistuvasti osoittaneet tai joiden on syytä perustellusti odottaa osoittavan, että suhteellisen avoin sosiaalitoimen pyörittämä säilöönottoyksikkö ei ole heille asianmukainen säilöönottopaikka. Kyse olisi henkilöistä, jotka ovat toistuvasti säilöönottoyksikössä syyllistyneet tai joiden perustellusti voidaan olettaa syyllistyvän esim. uhkailuihin, väkivallantekoihin, pakoihin/pakoyrityksiin ja vastaavan tason rikkomuksiin. 

Muutosehdotus 
Vahvemmilla keinoilla viitataan mahdollisuuteen säilyttää säilöön otettua poliisivankilassa ilman, että siihen liittyy lain 9 §:n tarkoittamaa tilapäisyyttä sekä velvoitetta arvioida tilanne vähintään 3 päivän välein.

Nykyisellään 9 §:n 2 momentissa vastuu poliisin pidätystiloihin sijoittamisen arvioinnista on säilöönottoyksikön johtajalla. On tuotu esiin kysymys siitä, onko vastuu riittävällä tasolla/laajuudella, kun päätökseen näiden säilöönotettujen kohdalla ja tällaisiin tapauksiin saattaa liittyä merkittäväkin turvallisuusriski. 

Ongelmaksi yksikössä koetaan sellaiset käännyttämis- ja maasta karkottamistapaukset, joissa asiakas voimakkain toimin käytöksellään estää palauttamisen täytäntöönpanon viime hetkillä. Epäonnistuneen palauttamistoimen jälkeen tällainen säilöönotettu henkilö palaa lähes poikkeuksetta välittömästi uudelleen säilöönottoyksikköön ja levittää tietoa siitä, kuinka palauttaminen voidaan käytännössä estää. Kokemuksen mukaan tällaisia episodeja seuraa pahimmillaan ikään kuin epidemia vastaavia tilanteita. 
Muutosehdotus
Yksikön henkilöstön käsityksen mukaan tulisi harkita, olisiko mahdollista ja kokonaisuuden kannalta tarkoituksenmukaista, että tällaisissa tilanteissa säilöön otettua ei palautettaisi ainakaan heti säilöönottoyksikköön. 
7 §
Vierailut ja puhelimen käyttö
(Kysymys säilöönottoyksikön järjestyssäännöistä) 
Ulkomaalaisella on oikeus ottaa vastaan vieraita ja käyttää puhelinta.
Säilöönottoyksikön järjestyssäännöillä voidaan rajoittaa vieraiden vastaanottamista muina kuin vierailuille tavanomaisina vuorokaudenaikoina sekä antaa yksikön järjestyksen ja säilöön otettujen yhteydenpito-oikeuden yhdenvertaisen toteutumisen kannalta välttämättömiä tarkempia määräyksiä vieraiden vastaanottojärjestelyistä ja puhelimen käytöstä. Järjestyssäännöt vahvistaa Maahanmuuttovirasto. (22.12.2009/1346) 
Puhelimen käytöstä voidaan periä enintään aiheutuneita kustannuksia vastaava maksu. Ulkomaalaiselle on hänen maksukyvystään huolimatta varattava tilaisuus ottaa puhelimitse yhteyttä 6 §:ssä tarkoitettuihin tahoihin. 

Säilölain ainoa säännös, jossa viitataan yksikön järjestyssääntöihin on tämä lain 7 §, joka siis koskee vierailuja ja puhelimen käyttöä.  Säilöönottoyksikkö on nostanut esiin kysymyksen siitä, tulisiko lain tasolla kattavammin raamittaa yksikön järjestyssääntöjen sisältöä ja saada ikään kuin lain antama vahvempi tuki järjestyssäännöille. Asiakkaiden kannalta tämä olisi oikeusturvaa mahdollisesti edistävä muutos. Säilöönottoyksikön järjestyssäännöt ovat nykyisellään lähinnä lyhyehkö oikeuksien luettelo eikä sellainen ”house rules”, jollaisiksi järjestyssäännöt yleensä mielletään. Talon sisäisiä lukuisia sääntöjä ja tapoja toki informoidaan säilöön otetuille alkuinfoissa, mutta niitä ei ole kirjattu järjestyssäännön alle. Yksikössä nähtäisiin suotavaksi, että laissa annettaisiin valtuutus järjestyssääntöjen laatimiselle ja kirjattaisiin laajemmin sääntöjen sisällöstä sekä että sääntöjen rikkomisen sanktioinnille saataisiin lain tasolta ohjausta/tukea. 

2.2.  Säilöönottoyksikön vartijoiden virka/työsuhteisuus 
Asia liittyy kiinteästi Hgin kaupungin palvelujen yhtiöittämis- ja niihin liittyviin henkilöstökysymyksiin, jotka prosessit ovat muutosvaiheessa. 
Eduskunnan oikeuasasiamies on todennut ongelmalliseksi vartiointipalveluiden käytön (työ/virkasuhde ?) säilöönottoyksikössä. Nyt säilölaki edellyttää, että ”ohjaus- ja valvonta- tehtävissä” olevien työntekijöiden on oltava virkasuhteisia ja toisaalla laki antaa tietyissä tilanteissa voimankäyttöoikeuksia ”säilöönottoyksikön virkasuhteiselle henkilökunnalle”.
Säilöönottoyksikössä tarvitaan sen toiminnan luonteen vuoksi myös vartijoita, vaikka yksikön toiminta onkin ohjaajavetoista. Vartiointipalvelutarvetta sinällään ei oikeusasiamieskään (päätös Palmian vartijoiden käytöstä säilöönottoyksikössä) kiistä, vaikka totesikin, että tuolloinen käytäntö ei ollut lainmukainen. Kyse oli siitä, että vartiointipalvelut hoidettiin Helsingin kaupungin palveluyhtiöstä Palmiasta ja vartijat olivat tuolloin työsuhteisia. 
Koska yhtiöittämis- ja ulkoistamisprosessit etenevät ilmeiseti joka tapauksessa, kysymys työsuhteessa olevan henkilöstön ja tässä tapauksessa etenkin vartijoiden työsuhteisuhteisuudesta ja toisaalta vartijoiden oikeuksista tarvittavaan voimankäyttöön tulisi ratkaista nyt käsillä olevassa uudistuksessa.
Säilölakia tulisi harkita muutettavaksi siten, että se mahdollistaisi vartiointitoimintaan erikoistuneen ammattiorganisaation vartioinnin hankkimisen ostopalveluna. Mikäli kuitenkin edelleen katsottaisiin, että vartiointi säilöönottoyksikön kaltaisessa yksikössä voi merkitä huomattavan julkisen vallan käyttöä, mikä edellyttää virkasuhteisuutta,  tulisi lain muotoilun yksiselitteisesti sallia - Helsingin kaupungin tapauksessa - että säilöönottoyksikössä voidaan käyttää kaupungin esim. liikelaitoksensa Palmian välityksellä tuottamia turvapalveluita, jolloin tulee edellyttää että Palmian vartijat olisivat - ja pysyisivät - virkasuhteisina. Tätä puolestaan ei kaupungin puolelta voida tulevaisuudessa taata.  
Oleellista on varmistaa, että laki yksiselitteisesti antaa asianmukaisen valtuuden sille, että  säilöönottoyksikössä toimivat ammattitaitoiset ja asianmukaisen turvallisuusalan koulutuksen saaneet ammattilaiset (vartijat), joilla on tietyin tarkoin määritellyin edellytyksin oikeus ryhtyä myös voimatoimiin.   
Seuraavassa voimassa olevaa ja valmisteluvaiheessa olevaa lainsäädäntöä, josta on saatavissa johtoa tähän oikeudelliseen problematiikkaan.  

Laki poliisin säilyttämien henkilöiden kohtelusta (841/2006) ei juuri tuonut valaistusta asiaan. Laissa puhutaan ainoastaan virkasuhteisista vartijoista, poikkeuksena virkamiestä ”tilapäisesti avustava”, jolle annetaan oikeus poikkeustilanteissa käyttää voimakeinoja rajallisesti. Sinänsä laista saa tietysti hyviä muotoiluja voimankäyttöä, tarkastuksia ym. koskeville pykälille. 

Laki järjestyksenvalvojista (533/1999) ja laki yksityisistä turvallisuuspalveluista (282/2002) käsittelevät muun kuin viranhaltijan – koulutetun järjestyksenvalvojan tai vartijan oikeuksia voimankäyttöön ym. toimiin. Näiden henkilöiden oikeudet ovat melko rajoitetut ja perustuvat pitkälti jokamiehen oikeuksiin. Mielenkiintoinen on säilölain kannalta parhaillaan käsittelyssä oleva HE 239/2009 vp. järjestyslain 22 §:n, järjestyksenvalvojista annetun lain ja yksityisistä turvallisuuspalveluista annetun lain muuttamisesta:

”Esityksessä ehdotetaan muutettavaksi järjestyslakia siten, että järjestyksenvalvoja voitaisiin asettaa joukkoliikenteen kulkuneuvojen ja liikenneasemien sekä kauppakeskusten lisäksi myös terveyden- ja sosiaalihuollon toimipisteisiin, lentopaikkoihin ja satamiin, joissa järjestyksenpito on luonteeltaan samantyyppistä.”

–      valiokuntakäsittelyssä, perustuslakivaliokunnan lausunto asiasta lienee säilölain kannalta mielenkiintoinen
–      esityksessä on siis huomioitu sosiaalihuollon toimipisteet
–      tästä HE:stä (ja tulevasta perustuslakivaliokunnan mietinnöstä) löytynee perustelutekstiä säilölain muutokseen

Sosiaali- ja terveydenhuollon puolelta voimassa olevista säädöksistä mielenterveyslaki ja lastensuojelulaki sisältävät säilölain kannalta mielenkiintoisia pykäliä. Molemmissa laeissa annetaan myös työsuhteiselle henkilöstölle voimankäyttö- yms. oikeuksia melko samaan tapaan kuin säilölaissa olisi tarvetta. Laeissa on myös tehty vastuujaottelua: esim. mielenterveyslaissa hoitava (tai johtava) lääkäri päättää tietyistä toimista, mutta hoitohenkilökunnalla on oikeus käyttää käsillä olevassa tilanteessa tarpeellisia voimakeinoja. 

MIELENTERVEYSLAKI 1116/1990

4 a luku (21.12.2001/1423)
Potilaan perusoikeuksien rajoittaminen tahdosta riippumattoman hoidon ja tutkimuksen aikana
–      hoitohenkilökunta, esim.: ” Potilaan poistumisen estämiseksi tai hänen siirtämisekseen saa toimintayksikön hoitohenkilökunta käyttää sellaisia tarpeellisia voimakeinoja, joita voidaan pitää puolustettavina.” 22 d § 3. mom.
–      hoitava lääkäri, esim.: ” Potilaan liikkumisvapauden rajoittamisesta hoitoyksikössä päättää häntä hoitava lääkäri.” 22 d § 3. mom.
–      Mielenterveyslain hallituksen esitys: HE 113/2001 vp.

LASTENSUOJELULAKI 417/2007

11 luku 
Rajoitukset sijaishuollossa
–      ”sovelletaan kaikissa … lastensuojelulaitoksissa riippumatta siitä, kuuluuko mainittu henkilöstö virkasuhteiseen tai muuhun henkilökuntaan, jollei erikseen lailla toisin säädetä.” 61 § 2 mom.
–      Lastensuojelulakia koskevassa hallituksen esityksessä käsitellään perusoikeudet vs. voimakeinojen käyttö ym. -näkökulmaa paljon: HE 252/2006 vp.
Sekä mielenterveyslain että lastensuojelulain osalta täytyy toki pitää mielessä lakien säilölakiin verrattuna erilainen lähtökohta: esim. mielenterveyslaissa ajatellaan, että potilas ei ole kykenevä mielenhäiriön vuoksi itse ottamaan vastuuta teoistaan ja tämän vuoksi hoitohenkilökunnan tulee huolehtia siitä, ettei hän tee mitään sellaista, josta voisi olla vahinkoa joko hänelle itselleen tai muille.