Sanna Sutter				12.4.2010	
Tiina Palonen-Roihupalo 			

Alaikäisiä koskevia pykälä- ja perusteluluonnoksia turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskevaksi laiksi

I luku
Yleiset säännökset

X §
Lain soveltaminen alaikäisiin

Sovellettaessa tätä lakia kahdeksaatoista vuotta nuorempaan lapseen on erityistä huomiota kiinnitettävä lapsen etuun sekä hänen kehitykseensä ja terveyteensä liittyviin seikkoihin.
Kaksitoista vuotta täyttänyttä lasta on kuultava häntä itseään koskevassa asiassa, jollei kuuleminen ole ilmeisen tarpeetonta. Lapsen mielipiteet tulee ottaa huomioon hänen ikänsä ja kehitystasonsa mukaisesti. Myös nuorempaa lasta voidaan kuulla, jos hän on niin kehittynyt, että hänen näkemyksiinsä voidaan kiinnittää huomiota.
Alaikäistä lasta koskevat asiat on käsiteltävä kiireellisesti.

X §. Lain soveltaminen alaikäisiin. Pykälän 1 momentissa olisi yleinen säännös lapsen edun sekä hänen kehitykseensä ja terveyteensä liittyvien seikkojen huomioon ottamisesta tätä lakia sovellettaessa. Alaikäinen on lähtökohtaisesti heikoin osapuoli tilanteissa, joissa aikuisten tai yhteiskunnan edut ovat ristiriidassa lapsen edun kanssa. Viranomaisten tehtävä on siksi valvoa, että lapsen etu toteutuu. Perustuslain 6 §:n 3 momentin mukaan lapsia on kohdeltava tasa-arvoisesti yksilöinä, ja heidän tulee saada vaikuttaa itseään koskeviin asioihin kehitystään vastaavasti. Lapsen edun periaate on nimenomaisesti kirjattu sekä Yhdistyneiden kansakuntien (jäljempänä YK) lapsen oikeuksia koskevaan yleissopimukseen että kaikkiin keskeisiin lapsia koskeviin kansallisiin lakeihin ratkaisun sisällölliseksi perusteeksi.

Yhtenäistä määritelmää siitä, mitä käsitteellä lapsen etu tarkoitetaan, ei ole. Lapsen etu on aina yksilöllinen ja sidottu lapsen kulloiseenkin elämäntilanteeseen. Lapsen etu tulee harkita kokonaisuudessaan ottaen huomioon lapsen yksilölliset tarpeet, toivomukset ja mielipiteet. Sosiaalityöntekijät ovat usein keskeisessä asemassa, kun selvitetään lapsen mielipidettä ja etua.  Lastensuojelulain (417/2007) 4 § täsmentää lapsen edun arviointia ja edellyttää sellaista lasta koskevien ratkaisujen tekemistä, joilla voidaan turvata lapsen etu. Sosiaalihuollon asiakkaan asemaa ja oikeuksia koskevassa laissa (812/2000) on entisestään korostettu alaikäisen etua ja lapsen itsemääräämisoikeutta. Samoin potilaan asemaa ja oikeuksia koskevan lain (785/1992) 7 §:ssä on säännös alaikäisen potilaan asemasta.

Pykälän 2 momenttiin ehdotetaan otettavaksi säännös lasten kuulemisesta. Lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen 12 artiklan mukaan lasta tulee kuulla iän ja kehitystason mukaan häntä itseään koskevissa hallinnollisissa ja oikeudellisissa ratkaisuissa. Sopimuksessa ei ole asetettu ikärajaa kuulemisvelvoitteelle. Pykälän 2 momenttiin ehdotetaan otettavaksi säännös lasten kuulemisesta. Lastensuojelulain 20 §:n 2 momentin mukaan kaksitoista vuotta täyttäneelle lapselle on varattava tilaisuus tulla kuulluksi hallintolain (434/2003) 34 §:n mukaisesti häntä itseään koskevassa lastensuojeluasiassa. Pykälän 3 momentin mukaan lapsen mielipide voidaan jättää selvittämättä vain, jos selvittäminen vaarantaisi lapsen terveyttä tai kehitystä tai jos se on muutoin ilmeisen tarpeetonta. Myös tätä nuorempaa lasta voitaisiin tilanteen mukaan kuulla, jos se hänen kypsyytensä perusteella olisi mahdollista. Lapsen mielipide tulisi ottaa huomioon hänen ikänsä ja kehitystasonsa mukaisesti.

Hallintolain 14 §:ssä säädetään vajaavaltaisen puhevallasta. Kyseisen pykälän 3 momentissa viisitoista vuotta täyttäneellä alaikäisellä ja hänen huoltajallaan tai muulla laillisella edustajallaan on kummallakin oikeus erikseen käyttää puhevaltaa asiassa, joka koskee alaikäisen henkilöä taikka henkilökohtaista etua tai oikeutta. 

Harkittaessa alaikäisen kuulemista on korostettava lapsen edun merkitystä ja selvitettävä, poikkeaako lapsen etu mahdollisesti huoltajan edusta. Ilmeisen tarpeetonta alaikäisen kuuleminen olisi asioissa, joissa lapsen edun ei voida katsoa olevan ristiriidassa huoltajansa edun kannalta. Lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain (361/1983) 4 §:n mukaan lapsen huoltajat päättävät lapsen hoidosta, kasvatuksesta ja asuinpaikasta sekä muista henkilökohtaisista asioista. Huoltaja myös edustaa lasta tämän henkilöä koskevissa asioissa, jollei laissa toisin ole säädetty. Tietyissä tilanteissa kaksitoista tai viisitoista vuotta täyttäneellä on kuitenkin oikeus toimia itsenäisestikin yksin tai huoltajansa ohella. Lukuisissa lapsen henkilöä koskevissa laeissa on viranomaisille asetettu velvoite selvittää tätä nuoremmankin lapsen iän ja kehitystason edellyttämällä tavoin hänen mielipiteensä ja toivomuksensa. Tällaisia erityisiä puhevallan käyttöä koskevia säännöksiä sisältyy muun muassa hallintolakiin, hallintolainkäyttölakiin (585/1996) ja lastensuojelulakiin. 

Pykälän 3 momentin mukaan alaikäistä lasta koskevat asiat olisi käsiteltävä kiireellisesti. Tähän lisää tekstiä lastensuojelulaista/lasten oikeuksien yleissopimuksesta?

II luku
Turvapaikanhakijoiden ja tilapäistä suojelua saavien vastaanotto 

 Y §
Majoitus vastaanottokeskuksessa

Turvapaikanhakija ja tilapäistä suojelua saava majoitetaan vastaanottokeskukseen [keskuksen majoituksesta vastaavan työntekijän päätöksellä]. Hänet voidaan siirtää toiseen vastaanottokeskukseen [lähettävän ja vastaanottavan vastaanottokeskuksen majoituksesta vastaavien työntekijöiden päätöksellä], jos siirto on tarpeen hänen itsensä, vastaanottokeskuksen toiminnan tai turvapaikkahakemuksen käsittelyn kannalta.
Majoitus on järjestettävä siten, että perheenjäsenet voivat asua yhdessä.

Y §. Majoitus vastaanottokeskuksessa. Pykälän 1 momentin mukaan turvapaikanhakija ja tilapäistä suojelua saava majoitettaisiin vastaanottokeskukseen keskuksen majoituksesta vastaavan työntekijän päätöksellä. Turvapaikkahakemuksen tehneen ulkomaalaisen majoituksen järjestämiseksi poliisi tai rajatarkastusviranomainen ohjaisi hakijan lähimpään vastaanottokeskukseen, ellei poliisin tai rajatarkastusviranomaisen ja vastaanottokeskusten kanssa olisi muuta sovittu. Majoittumisesta päättäisi vastaanottokeskuksen majoituksesta vastaava työntekijä. Tiettyyn vastaanottokeskukseen sijoittumiseen vaikuttaisi paitsi se, missä turvapaikkaa on haettu, myös vastaanottokeskusten majoituspaikkatilanne, turvapaikkatutkinnan ja -päätöksenteon tarpeet sekä hakijaan liittyvät syyt. Turvapaikanhakijalla ei olisi oikeutta valita, mihin vastaanottokeskukseen hän majoittuu. Vastaanottodirektiivin 7 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltio voi päättää turvapaikanhakijan asuinpaikasta yleisen edun, yleisen järjestyksen tai tarvittaessa hänen hakemuksensa sujuvan käsittelyn perusteella.

Edelleen 1 momentin mukaan turvapaikanhakija tai tilapäistä suojelua saava voitaisiin siirtää toiseen vastaanottokeskukseen [lähettävän ja vastaanottavan vastaanottokeskuksen majoituksesta vastaavien työntekijöiden päätöksellä], jos siirto olisi tarpeen hänen itsensä, vastaanottokeskuksen toiminnan tai turvapaikkahakemuksen käsittelyn kannalta. Pääsääntöisesi turvapaikanhakijat majoittuisivat aluksi kauttakulkuvastaanottokeskuksissa (tai esim. ensivaiheen vastaanotto?), jotka sijaitsevat niillä paikkakunnilla, joilla on Maahanmuuttoviraston toimipiste ja joille poliisi on keskittänyt maahanmuuttoasioiden asiantuntijoitaan. Turvapaikkatutkinnan ja -puhuttelun jälkeen hakijat siirrettäisiin tarpeen mukaan toisiin vastaanottokeskuksiin. Turvapaikanhakijat, joiden hakemukset ratkaistaisiin nopeutetussa menettelyssä, jäisivät kuitenkin pääsääntöisesti kauttakulkuvastaanottokeskuksiin. Siirto toiseen vastaanottokeskukseen voitaisiin tehdä myös turvapaikanhakijan pyynnöstä, jos hänellä on siihen perusteltu syy. Perusteltuna syynä voitaisiin pitää esimerkiksi sitä, että hakijalla on toisessa keskuksessa sukulaisia tai hän tuntee olonsa senhetkisessä asuinpaikassaan turvattomaksi. Hakija voitaisiin siirtää toiseen keskukseen myös, jos se on vastaanottokeskuksen kannalta välttämättömänä esimerkiksi hakijan häiritsevän käyttäytymisen vuoksi tai etnisten jännitteiden lieventämiseksi. Siirrosta päättäisivät yhdessä lähettävä ja vastaanottava vastaanottokeskus. Siirtoja tulisi välttää sen jälkeen, kun hakija on siirretty kauttakulkukeskuksesta muuhun vastaanottokeskukseen.

Pykälän 2 momentin mukaan majoitus olisi järjestettävä siten, että perheenjäsenet voisivat asua yhdessä. Vastaanottodirektiivin 8 artiklan mukaan jäsenvaltion on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet perheen yhtenäisyyden säilyttämiseksi mahdollisimman hyvin alueellaan, jos kyseinen jäsenvaltio on huolehtinut hakijoiden majoituksesta. Direktiivin mukaan tällaisia toimenpiteitä sovelletaan turvapaikanhakijoiden suostumuksella.

 Z §
Majoitus alaikäiselle tarkoitetussa vastaanottokeskuksessa 

Ilman huoltajaa oleva alaikäinen majoitetaan ryhmäkotiin, tukiasuntoon tai muuhun alaikäiselle tarkoitettuun vastaanottokeskukseen [keskuksen majoituksesta vastaavan vastaanottokeskuksen työntekijän päätöksellä]. Hänet voidaan siirtää toiseen alaikäisille tarkoitettuun vastaanottokeskukseen [lähettävän ja vastaanottavan vastaanottokeskuksen majoituksesta vastaavien työntekijöiden päätöksellä], jos siirto on tarpeen alaikäisen itsensä, vastaanottokeskuksen toiminnan tai turvapaikkahakemuksen käsittelyn kannalta.
Ryhmäkodin henkilöstön pätevyysvaatimuksista on voimassa, mitä sosiaalihuollon ammatillisen henkilöstön kelpoisuusvaatimuksista annetussa laissa (272/2005) säädetään. Ryhmäkotien toimintaan sovelletaan lastensuojelulain (417/2000) säännöksiä, jotka koskevat yhdessä asuinyksikössä enintään hoidettavien lasten ja nuorten määrää, samaan rakennusryhmään sijoitettavien lasten enimmäismäärää sekä hoito- ja kasvatustehtävissä työskentelevien henkilöiden vähimmäismäärää.
Säännös tukiasumisen henkilökunnan pätevyydestä ja määrästä. (Katso teksti nykykäytännöstä perusteluosiossa )

Z§. Majoitus alaikäiselle tarkoitetussa vastaanottokeskuksessa. Pykälän 1 momentin mukaan ilman huoltajaa oleva alaikäinen majoitetaan ryhmäkotiin, tukiasuntoon tai muuhun alaikäiselle tarkoitettuun vastaanottokeskukseen keskuksen majoituksesta vastaavan vastaanottokeskuksen työntekijän päätöksellä. Alaikäisiä ei tulisi majoittaa yhdessä aikuisten kanssa. (mahd. viittaukset) Jos alaikäisille tarkoitettu yksikkö on sijoitettu samaan rakennukseen kuin vastaanottokeskus, alaikäisillä tulisi olla oma osastonsa. Ilman huoltajaa olevien alaikäisten turvapaikanhakijoiden majoitus olisi eriytetty iän mukaisesti. Pykälän 1 momentin mukaiset ryhmäkodit olisivat tarkoitettuja alle kouluikäisille ja kouluikäisille ja tukiasunnot 16 - 17 -vuotiaille.

Edelleen 1 momentin mukaan ilman huoltajaa oleva alaikäinen voitaisiin siirtää toiseen alaikäisille tarkoitettuun vastaanottokeskukseen lähettävän ja vastaanottavan vastaanottokeskuksen majoituksesta vastaavien työntekijöiden päätöksellä, jos siirto olisi tarpeen alaikäisen itsensä, vastaanottokeskuksen toiminnan tai turvapaikkahakemuksen käsittelyn kannalta. Pääsääntöisesi ilman huoltajaa olevat alaikäiset majoittuisivat aluksi kauttakulkuvastaanottokeskuksissa (tai esim. ensivaiheen vastaanotto?). Turvapaikkatutkinnan ja -puhuttelun jälkeen hakijat siirrettäisiin tarpeen mukaan toisiin alaikäisille tarkoitettuihin vastaanottokeskuksiin. Alaikäiset, joiden hakemukset ratkaistaisiin nopeutetussa menettelyssä, jäisivät kuitenkin pääsääntöisesti kauttakulkuvastaanottokeskuksiin. Siirto toiseen vastaanottokeskukseen voitaisiin tehdä myös turvapaikanhakijan pyynnöstä, jos hänellä on siihen perusteltu syy. Perusteltuna syynä voitaisiin pitää esimerkiksi sitä, että hakijalla on toisessa keskuksessa sukulaisia tai hän tuntee olonsa senhetkisessä asuinpaikassaan turvattomaksi. Hakija voitaisiin siirtää toiseen keskukseen myös, jos se on vastaanottokeskuksen kannalta välttämättömänä esimerkiksi hakijan häiritsevän käyttäytymisen vuoksi tai etnisten jännitteiden lieventämiseksi. Asiassa kuultaisiin alaikäistä tämän iän ja kehitystason huomioon ottaen sekä hänen edustajaansa. Alaikäisen ihmissuhteiden ja hoidon jatkuvuuden turvaamiseksi siirtoja tulisi mahdollisuuksien mukaan välttää erityisesti sen jälkeen, kun alaikäinen on siirretty kauttakulkukeskuksesta muuhun vastaanottokeskukseen.

Pykälän 2 momentin mukaan ryhmäkodin henkilöstön pätevyysvaatimuksista on voimassa, mitä sosiaalihuollon ammatillisen henkilöstön kelpoisuusvaatimuksista annetussa laissa säädetään. Laitoksen hoito- ja kasvatustehtävistä vastaavalla johtajalla tulisi olla lain 10 §:n 4 momentin mukainen kelpoisuus, mikä on tehtävään soveltuva korkeakoulututkinto, alan tuntemus sekä riittävä johtamistaito. Edelleen 2 momentin mukaan ryhmäkotien toimintaan sovelletaan lastensuojelulain (417/2000) säännöksiä, jotka koskevat yhdessä asuinyksikössä enintään hoidettavien lasten ja nuorten määrää, samaan rakennusryhmään sijoitettavien lasten enimmäismäärää sekä hoito- ja kasvatustehtävissä työskentelevien henkilöiden vähimmäismäärää. Ryhmäkodissa olisi oltava lasten ja nuorten tarvitsemaan hoitoon ja kasvatukseen nähden riittävä määrä sosiaalihuollon ammatillista ja muuta henkilöstöä. Ryhmäkotien toimintaan tulisi soveltaa lastensuojelulain 59 §:ää, jonka mukaan asuinyksikössä saadaan hoitaa yhdessä enintään seitsemää lasta tai nuorta. Samassa rakennuksessa voi olla sijoitettuna enintään 24 lasta tai nuorta. Kiireellisissä tapauksissa voidaan väliaikaisesti poiketa edellä esitetyistä lasten määristä, jos se on välttämätöntä lasten hoidon järjestämiseksi. Hoito- ja kasvatustehtävissä olevan henkilöstön kelpoisuusvaatimuksissa on otettava huomioon toimintayksikön asiakaskunnan erityistarpeet ja toiminnan luonne. Henkilöstöllä tulisi olla mahdollisuus saada tarvittaessa pakolaisuuteen ja alaikäisten hoito- ja kasvatustyöhön liittyvää lisäkoulutusta. 

[Pykälän 3 momentin mukaiset tukiasunnot olisivat tarkoitettuja 16 - 17 -vuotiaille nuorille. Tukiasunnot sijaitsisivat yleensä ryhmäkotien välittömässä läheisyydessä. Tällä hetkellä tukiasumisyksiköt ovat lähinnä asumispalvelua, joista ei ole olemassa tarkkoja ryhmäkoko- ja henkilökuntamääräyksiä. Henkilöstöä on oltava riittävästi. Ohjeellinen henkilöstön määrä on kolme ohjaajaa 8-10 nuorta kohti. Ohjaajien määrään ja muun henkilöstön rakenteeseen vaikuttaa yksikön koko, majoitustilat sekä toimiiko yksikkö itsenäisenä vai sivupisteenä. Yksiköstä riippuen siellä voi olla johtaja tai johtava ohjaaja, sosiaalityöntekijä tai vain osa sosiaalityöntekijän työpanoksesta, terveydenhoitaja, osa terveydenhoitajan työpanoksesta tai terveydenhoito ostopalveluna. Yövalvonta tulee olla järjestetty. Tarvittaessa ohjaajien määrää voidaan lisätä. Nuorten tukiasumisen tavoitteena on tukea nuorta aikuistumisessa, ohjata ja tukea heitä omatoimiseen selviämiseen, harrastamiseen ja motivoida heitä tavoitteelliseen opiskeluun. Vastaanottodirektiivi sallii ilman huoltajaa olevan 16-vuotiaan tai sitä vanhemman alaikäisen majoittamisen täysi-ikäisille tarkoitettuun vastaanottokeskukseen.]

 Å §
Yksityismajoitus 

Turvapaikanhakija tai tilapäistä suojelua saava voi järjestää majoituksensa itse. Hänen on ilmoitettava kirjallisesti osoitteensa ja esitettävä vuokrasopimus tai selvitys yksityismajoituksesta vastaanottokeskukselle, jonka asukkaaksi hänet on rekisteröity.
Vastaanottokeskus ilmoittaa yksityismajoituksessa asuvan ilman huoltajaa olevan alaikäisen osoitteen ja tiedot henkilöistä, joiden luona lapsi asuu, oleskelupaikan kunnan sosiaalihuollosta vastaavalle toimielimelle. Ilmoitukseen on liitettävä vastaanottokeskuksen ja alaikäisen edustajan selvitys yksityismajoituksen olosuhteiden sopivuudesta alaikäisen hoitoon ja kasvatukseen sekä alaikäisen luokseen ottavan henkilön tai henkilöiden kyvystä huolehtia alaikäisestä. Kuka tekisi päätöksen ilman huoltajaa olevan alaikäisen siirtymisestä yksityismajoitukseen?

Å§. Yksityismajoitus. Pykälän 1 momentin mukaan turvapaikanhakija tai tilapäistä suojelua saava voisi järjestää majoituksensa itse. Hänen olisi ilmoitettava kirjallisesti osoitteensa ja esitettävä vuokrasopimus tai selvitys yksityismajoituksesta vastaanottokeskukselle, jonka asukkaaksi hänet on rekisteröity.  Turvapaikanhakijan tai tilapäistä suojelua saavan tulisi ilmoittaa osoitteensa ja osoitteenmuutokset vastaanottokeskukselle mahdollisimman pian. Asumisjärjestelyjä ja majoitusolosuhteita koskevia tietoja tarvitaan muun muassa toimeentulotuen tarpeen määrittämiseksi. Vastaanottodirektiivin 7 artiklan mukaan jäsenvaltion on vaadittava turvapaikanhakijaa ilmoittamaan toimivaltaisille viranomaisille kulloinenkin osoitteensa ja ilmoittamaan näille osoitteen muutoksista mahdollisimman pian. Ulkomaalaislain 207 §:n mukaan se, jonka asiaa viranomainen käsittelee, on velvollinen ilmoittamaan yhteystietonsa ja niiden muutokset.
Pykälän 2 momentin mukaan vastaanottokeskus ilmoittaisi yksityismajoituksessa asuvan ilman huoltajaa olevan alaikäisen osoitteen ja tiedot henkilöistä, joiden luona lapsi asuu, oleskelupaikan kunnan sosiaalihuollosta vastaavalle toimielimelle. Ilmoitukseen olisi liitettävä vastaanottokeskuksen ja alaikäisen edustajan selvitys siitä, sopiiko yksityismajoitus olosuhteiltaan alaikäisen hoitoon ja kasvatukseen sekä kykeneekö lapsen luokseen ottava huolehtimaan tästä.
Lapsen etu saattaisi vaatia majoittumista myös muualla kuin vastaanottokeskuksessa. Alaikäinen voisi esimerkiksi asua sukulaistensa luona alaikäisen, tämän edustajan ja sukulaisten niin halutessa. Alaikäisen kohdalla olisi erittäin tärkeää varmistaa, että majoitus on alaikäiselle sopivaa. Ilmoituksen perusteella kunnan viranomaiset voisivat ottaa yhteyttä lapsen vanhempiin tai lasta luonaan pitäviin henkilöihin esimerkiksi silloin, kun lapsen katsotaan olevan lastensuojelua koskevien palveluiden tarpeessa. Kunnan viranomaiset voisivat myös tarvittaessa ilmoittaa lapsen oikeudesta esi- tai perusopetukseen.
Ennen kuin ilman huoltajaa oleva alaikäinen siirtyisi yksityismajoitukseen, tekisi alaikäisille tarkoitetun vastaanottokeskuksen sosiaalityöntekijä ja/tai (jompikumpi vai yhdessä?) yksityismajoituspaikan kotikunnan sosiaalitoimen/lastensuojelun viranomainen yksityismajoitusta koskevan olosuhdeselvityksen. Tähän selvityksen ja yksityismajoitukseen siirtymistä koskevan päätöksen suhteesta.
Vastaanottokeskuksen olisi opastettava lapsen luokseen ottavia lapsen hoidossa ja kasvatuksessa ottaen soveltuvin osin huomioon, mitä lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetussa laissa säädetään.