Pnhinicoenlanarii ~

Puhelin 010 3640000

KORKEIN OIKEUS	KKOkp 20/2005	
Kansliapäällikkö	OH2O05173	
	14.9.2005	
Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
Jakelukeskus		
1 5. 09. ä?' ;
Viite	Oikeusministeriön kirje 22.6.2005

Asia	Oikeusministeriön kirje 22.6.2005, jossa Korkeimmalle oikeudelle varataan tilaisuus antaa lausunto oikeudenkäynnin julkisuussääntelyä valmistelleiden oikeusministeriön työryhmien ehdotuksista (Oikeudenkäynnin julkisuus yleisissä tuomioistuimissa. Työryhmämietintö 2005:7 ja Oikeudenkäynnin julkisuus hallintotuomioistuimissa (Työryhmämietintö 2005:6).
Oikeusministeriö on viitekohdassa mainitussa kirjeessä pyytänyt Korkeimmalta oikeudelta lausunnon edellä mainitussa asiassa.

Korkein oikeus lähettää ohessa tiedoksi KKO:n työryhmän muistion. Työryhmän muistio on käsitelty korkeimman oikeuden täysistunnossa.
	C
Kansliapäällikkö	Sinikka Tuomi

KKOTyöryhmä 2005/2	MUISTIO	OH2005/73	
GM PA HR J. Sippo	8.9.2005		
Oikeusministeriölle		i 5.	09	

Viite: Oikeusministeriön kirje OM24/41/2004 OM 38/41/2002

ad	it r aaol
od

OIKEUDENKÄYNNIN JULKISUUS; MUISTIO TYÖRYHMÄN MIETINNÖSTÄ 2005:7 1. Yleistä
1.	Tammikuussa 2002 annetussa Oikeudenkäynnin julkisuus -toimikunnan mietinnössä (Komiteanmietintö 2002:1) oikeudenkäynnin julkisuutta koskeva lainsäädäntö ehdotettiin uudistettavaksi kokonaisuudessaan säätämällä oikeudenkäynnin julkisuuslaki, joka olisi sisältänyt kaikkia tuomioistumia koskevat säännökset oikeudenkäynnin julkisuudesta. Korkein oikeus antoi 22.5.2002 komiteanmietinnöstä lausunnon (OH2002/26 Nro 1247). Siinä kiinnitettiin huomiota eräisiin sellaisiin näkökohtiin, jotka olivat yleisten tuomioistuinten ja erityisesti Korkeimman oikeuden kannalta keskeisimpiä. Lausunnossa pidettiin uuden, oikeudenkäynnin julkisuutta koskevan lain säätä-mistä useista syistä sinänsä perusteltuna.
Oikeusministeriön marraskuussa 2004 asettamissa työryhmissä on nyt laadittu mietinnöt oikeudenkäynnin julkisuutta koskevaksi lainsäädännöksi erikseen hallintotuomioistuinten (Työryhmämietintö 2005:6) ja yleisten tuomioistuinten (Työryhmämietintö 2005:7) osalta. Tällaiseenkin ratkaisuun saattaa sinänsä olla perusteita sen mandollistamiseksi, että eri Iainkäyttölajien väliset erityispiirteet tulisivat asianmukaisesti huomioon otetuiksi ilman, että lainsäädännön selkeys siitä kuitenkaan kärsisi. Yleisiä tuomioistuimia ja hallintotuomioistumia koskevat ehdotukset kuitenkin poikkeavat lähtökohdiltaan erityisesti suhteessa julkisuuslakiin. Hallintotuomioistuimissa julkisuus ja salassapito määräytyisivät keskeisemmin viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetussa laissa tai muussa laissa olevien salassapitomääräysten mukaisesti, kun taas salassapidon edellytykset olisivat yleisissä tuomioistuimissa monilta

2

osin tiukemmat. Tältä osin Korkein oikeus viittaa aiempaan lausuntoonsa, jossa tätä periaatteellista näkemystä on pidetty kyseenalaisena.

3. Oikeusministeriö on varannut kirjeellään 22.6.2005 Korkeimmalle oikeudelle tilaisuuden antaa lausuntonsa mietinnöistä. Tämän johdosta yleisiä tuomioistumia koskevasta työryhmämietinnöstä esitetään seuraava lausunto, joka ei ole korkeimmasta oikeudesta annetun lain 5 §:n 1 momentissa tarkoitettu.

2. Korkeimman oikeuden aikaisempi lausunto

4. Toimeksiantonsa mukaan työryhmän tuli laatia ehdotus oikeudenkäynnin julkisuutta yleisessä tuomioistuimessa koskevaksi lainsäädännöksi Oikeuden-käynnin julkisuus -toimikunnan mietinnön (Komiteanmietintö 2002:1) ja siitä saadun lausuntopalautteen perusteella. Korkeimman oikeuden lausunnossaan 22.5.2002 esittämiä näkökohtia on kuitenkin otettu mietinnössä huomioon vain vähäisessä määrin. Korkein oikeus pitääkin tärkeänä, että sille vielä varataan tilaisuus lausua lakiehdotuksesta ennen kuin sitä koskeva hallituksen esitys annetaan Eduskunnalle. Tässä vaiheessa Korkein oikeus toistaa aikaisemmassa lausunnossaan esittämänsä kannanotot ja korostaa vielä erikseen seuraavia näkökohtia.

3. Neuvottelusalaisuuden piiriin kuuluvia tietoja sisältävän asiakirjan julkisuus

5. Ehdotetun 10 §:n 1 momentin mukaan tuomioistuimen neuvottelusalaisuuden piiriin kuuluvia tietoja sisältävän asiakirjan salassapito päättyisi 60 vuoden kuluttua. Toimikunnan ehdotuksen mukaan salassapitoaika olisi ollut 40 vuotta.

6. Tuomioistuimen neuvottelujen salaisuus on riippumattoman oikeuslaitoksen eräs keskeisimpiä perustekijöitä, ja sitä koskevat rajoitukset voivat heikentää edellytyksiä tuomioistuimen jäsenten väliselle vapaalle ja luottamukselliselle mielipiteiden vaihdolle. Niin kuin jo korkeimman oikeuden aikaisemmassa lausunnossa on todettu, tuomioistuimen neuvotteluja koskevien tietojen salassapitovelvollisuuden tulee tästä syystä olla vastaisuudessakin ajallisesti rajoittamaton ja riippumaton siitä, missä muodossa

3
päätösneuvotteluja on käyty. Ehdotetun 21 §:n mukaan suullisen päätösneuvottelun salassapitovelvollisuus onkin rajoitukseton, eikä tästä periaatteesta ole perusteita poiketa myöskään silloin, kun neuvottelut ilmenevät tuomioistuimen esittelijän tai jäsenten kirjallisista pohdinnoista. Myöskään voimassa olevassa laissa oikeudenkäymiskaaren 1 luvun 7 §:stä johdetulle päätösneuvotteluja koskevalle salassapitovelvollisuudelle ei ole säädetty aikarajaa.
Salassapitovelvollisuuden tulee olla ehdoton paitsi asianosaisiin myös tutki-joihin nähden (KKO 2002:27).
4. Suullisen käsittelyn taltiointi
7.	Oikeudenkäynnin julkisuus on keskeinen osa oikeudenmukaista oikeuden-käyntiä. Myös tarvetta rajoittaa menettelyn julkisuutta on arvioitava ensi sijassa tästä näkökulmasta. Tämä koskee myös sitä kysymystä, miltä osin ja missä laajuudessa suullisen käsittelyn taltiointi ja siirtäminen teknisin menetelmin on perusteltua sallia oikeudenkäynnissä.
Oikeudenkäynnin julkisuuden tarkoituksena sinänsä on myös edesauttaa lainkäyttötoimintaan kohdistettavaa valvontaa, ja menettelyn julkisuus on jo sellaisenaan omiaan lisäämään kansalaisten luottamusta lainkäyttöön. Vaikka nämä oikeudenkäynnin julkisuuteen liittyvät näkökohdat toteutuvat käytännössä keskeisesti joukkoviestimien välityksellä, ne eivät kuitenkaan edellytä oikeudenkäyntimenettelyn tallentamista ja toisintamista sellaisenaan. Selvää on, ettei tiedotusvälineiden kautta tapahtuvaa oikeudenkäyntien seuraamista voida sallia sellaisin menettelytavoin, jotka olisivat haitallisia oikeudenkäynnin varsinaisen tarkoituksen kannalta. Oikeudenkäynti on ensisijaisesti asian-osaisten oikeussuojatarpeita varten, eikä oikeudenkäynnin tallentaminen teknisin menetelmin saa vaarantaa niiden toteutumista. Niin kuin Korkeimman oikeuden aikaisemmassa lausunnossa on todettu, oikeudenkäynnin taltioinnilla tai välittämisellä teknisin menetelmin voi olla vakavia haitallisia vaikutuksia oikeudenmukaisen oikeudenkäyntimenettelyn turvaamisen kannalta. Näistä syistä tallentamiseen olisi pääsääntöisesti suhtauduttava kielteisesti ja sallittava se vain poikkeuksellisesti.
Nyt tehdyssä ehdotuksessa lähdetään siitä, että tallentamisen tulisi olla sallitumpaa ennen varsinaisen oikeudenkäynnin alkamista ja tuomioistuimen

4
ratkaisua julistettaessa ja että muilta osin tallentaminen olisi vain poikkeuksellisesti sallittua. Säännöksen sanamuodon mukaan ennen käsittelyn alkua ja ratkaisua julistettaessa lupa tallentamiseen olisi myönnettävä, jollei siitä aiheudu merkittävää haittaa asianosaisen tai muun kuultavan yksityisyyden suojalle taikka se vaaranna hänen turvallisuuttaan eikä luvan epäämiseen ole näihin verrattavaa painavaa syytä. Luvan myöntäminen siten ilmeisesti olisi näiden edellytysten täyttyessä pakollista, vaikka säännöksen perusteluista voi saada toisenlaisen käsityksen.
10.	Varsinaisen käsittelyn osalta oikeudenkäynnin tallentamisen edellytyksiä koskeva säännösehdotus on 17 §:n 2 momentissa. Sen mukaan käsittelyn tallentaminen voitaisiin sallia vain, jos siitä ei myöskään ole haittaa suullisen käsittelyn häiriöttömälle kululle ja oikeudenkäyntiin osalliset antavat siihen suostumuksensa. Onkin olennaista, ettei käsittelyn taltiointia voida sallia ilman oikeudenkäyntiin osallisen suostumusta. Vaikka oikeudenkäynti olisi sinänsä julkinen, siihen osallisilta ei voida edellyttää, että he samalla joutuisi-vat suostumuksestaan riippumatta hyväksymään käsittelyn taltiointin ja taltiointiaineiston edelleen levittämisen. Lisäksi on kuitenkin kyseenalaista, voidaanko katsoa, että asiaan osallisen tulisi vasten tahtoaan alistua itseensä kohdistuvaan kuvan tai äänen taltiointiin oikeussalissa edes ennen käsittelyn alkua tai ratkaisua julistettaessa.
Käsittelyn taltiointia koskevan 17 §:n 2 momentin kirjoitustapa on epäselvä. Sana "myöskään" viittaa siihen, että 1 momentissa mainitut edellytykset koskevat myös käsittelyn taltiointia, mutta momenttien suhde jää epäselväksi etenkin, kun 1 momentin mukaan lupa taltiointiin olisi siinä mainittujen edellytysten täyttyessä myönnettävä. Pykälän kirjoitustapa ei ole onnistu-nut, vaan vaatii vähintäänkin selventämistä. Ehdotettu sääntely ei välttämättä johda siihen ehdotuksen perustelujen mukaiseen ja oikeana pidettävään tavoitteeseen, että asian varsinaisen käsittelyn tallentaminen olisi mandollista vain poikkeuksellisesti. Hallintotuomioistuimia koskeva vastaava säännösehdotus poikkeaa yleisiä tuomioistuimia koskevasta siten, että luvan myöntäminen käsittelyn taltiointiin olisi kaikissa tapauksissa viime kädessä hallintotuomioistuimen harkinnassa ja edellyttää asianosaisten suostumusta. On vaikea nähdä kestäviä perusteita sille, että yleisten tuomioistuinten osalta käsittelyn taltiointi säänneltäisiin toisin. Oikeudenkäynnit yleisissä tuomioistuimissa,

5

kuten hallintotuomioistuimissa, ovat kansalaisille perusoikeutena kuuluvan oikeusturvan toteuttamista varten.
12.	Luvan myöntämisen oikeudenkäynnin tallentamiseen ja siirtämiseen teknisin menetelmin tulee myös yleisissä tuomioistuimissa vastaisuudessakin aina olla tuomioistuimen tai sen puheenjohtajan harkinnassa. Kuten jo aikaisemmassa Korkeimman oikeuden lausunnossa on huomautettu, ensisijaisena arviointiperusteena tulisi tällöin olla se, mitä vaikutuksia taltioinnilla voi olla oikeudenmukaisen oikeudenkäyntimenettelyn turvaamisen kannalta. Asian varsinaisen käsittelyn tallentamisesta tai välittämisestä voidaan arvioida pääsääntöisesti olevan haittaa asian häiriöttömälle käsittelylle ja erityisesti oikeudenkäynnissä kuultavien henkilöiden edellytyksille esittää asiansa. Myöskään oikeudenkäynnin julkisuuden taustalla olevat näkökohdat eivät edellytä varsinaisen käsittelyn tallentamista sellaisenaan. Asianosaisen oikeus ja velvollisuus julkiseen oikeudenkäyntiin ei kansainvälisestikään tarkasteltuna yleensä merkitse sitä, että heidän tulisi varautua asiansa käsittelyn esittämiseen sellaisenaan tiedotusvälineissä näiden moninaisia tarpeita silmällä pitäen. Tällainen vaara voisikin olla tosiasiallisena esteenä asianosaisen halukkuudelle hakea oikeuksilleen suojaa tuomioistuinteitse. Lisäksi se voi olla omiaan heikentämään edellytyksiä sille, että suullisen todistelun avulla saadaan luotettava, kattava ja vääristymätön selvitys tosiasioista pohjaksi tuomioistuimen ratkaisulle.
Asian varsinaisen käsittelyn tallentamiseen muiden kuin tuomioistuimen toimesta voi siten olla perusteita vain hyvin poikkeuksellisesti. Muiltakin osin oikeussalissa kuvaaminen tulisi sallia vain edellä mainituin, tuomioistuimen harkinnassa olevin kriteerein, joiden osalta keskeistä tulee olla häiriöttömän ja oikeudenmukaisen prosessin turvaaminen. Nyt ehdotetussa varsin väljässä sääntelyssä näitä näkökohtia ei ole riittävästi otettu huomioon ja se voi toteutuessaan johtaa oikeudenkäyntien tallentamiseen ja esittämiseen merkittävästi tarkoitettua laajemminkin. Edellä mainitut näkökohdat huomioon ottaen perusteltua voi olla myös se, että kuvaamiselle ja muulle tallentamiselle ennen käsittelyn alkamista ja ratkaisua julistettaessa olisi edellytettävä paitsi tuomioistuimen lupaa myös asianosaisten suostumusta.

6

5.Oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuudesta ja salassapidosta
14.	Kuten oikeudenkäynnin julkisuutta hallintotuomioistuimissa käsitelleen työryhmän mietinnössä (2005:6) on todettu (s. 9), ns. julkisuuslain mukaiset velvoitteet koskevat samalla tavalla tuomioistuimia ja hallintoviranomaisia, ja laissa säädetyt salassapitoperusteet ovat voimassa siitä riippumatta, minkä viranomaisen hallussa asiakirja on. Oikeudenkäynnin julkisuudesta annetun lain 9 §:n 1 momentin mukaan oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuudesta on voimassa, mitä julkisuuslaissa säädetään, jollei muuta johdu ensin mainitun lain 2 §:stä tai 9 §:n 2 tai 3 momentista. Tämän lausunnon kohteena olevassa mietinnössä asiasta annetaan kuitenkin erilainen kuva (s. 71).
Lakiehdotuksissa on yhtäältä yleisten tuomioistuinten ja toisaalta hallintotuomioistuinten osalta omaksuttu oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuuden osalta keskenään erilaiset Lähtökohdat ja periaatteet. Hallintotuomioistuimissa oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuus määräytyisi lähtökohtaisesti julkisuuslain mukaan, mutta yleisissä tuomioistuimissa julkisuuslain mukaisista periaatteista poikettaisiin olennaisesti. Tällöin ei ole kiinnitetty asian-mukaista huomiota siihen, että oikeudenkäyntiasiakirjoihin saattaa sisältyä sellaisia tietoja, joita koskee julkisuuslain mukainen salassapitoperuste jonkun muun kuin asiakirjan oikeudelle toimittaneen asianosaisen edun vuoksi. Jos salassapitoperuste koskee asianosaista itseään, hän voi asianmukaisesti valvoa etuaan harkitessaan tiedon tai asiakirjan sisällyttämistä siihen oikeudenkäyntiaineistoon, jonka hän antaa tuomioistuimelle. Jos sitä vastoin salassapitoperuste koskee esimerkiksi vastapuolen tai sivullisen etuja, ehdotettuun sääntelyyn liittyy ongelmia, joihin ei näytä kiinnitetyn asianmukaista huomio-
ta.
16.	Lakiehdotuksen perusteluissa ei ole esitetty kestäviä perusteita sen tueksi, että oikeudenkäyntiasiakirjoihin liittyvien salassapitoperusteiden osalta suoja turvattaisiin yleisissä tuomioistuimissa heikommin kuin hallintotuomioistuimissa. Ehdotettu sääntely merkitsee muun muassa, että asiakirja, jonka salassapidosta viranomaisen olisi julkisuuslain mukaan huolehdittava viran puolestakin, saattaisi tulla julkiseksi ja ulkopuolisten saataville ennen kuin se, jonka etua salassapitoperuste koskee, on edes tietoinen siitä, että kyseinen tieto on oikeudenkäyntiasiakirjassa tullut tuomioistuimeen, tai ilman että

7
hänellä muutoin olisi tilaisuutta valvoa etuaan. Myöskään salassapidon sisällöllisten edellytysten poikkeamiselle toisistaan sen mukaan, onko kysymyksessä oikeudenkäynti yleisessä tuomioistuimessa vai hallintotuomioistuimessa, on vaikea nähdä kestäviä perusteita. Esimerkiksi liike- tai ammattisalaisuuden suoja määräytyisi lakiehdotusten mukaan eri tavoin riippuen siitä, onko kyseinen yritys asianosaisena hallintomenettelyssä tai hallintolainkäyttöprosessissa, jolloin salassapito määräytyy julkisuuslain mukaan eikä liike-tai ammattisalaisuuteen sovelleta vahinkoedellytystä, vai onko yritys esimerkiksi vastaajana siviiliprosessissa, jolloin sovellettaisiin vahinkoedellytystä ja salassapidon tueksi vaadittaisiin uskottavaa selvitystä todennäköinen ja merkittävän haitan aiheutumisesta.

6. Suljetusta suullisesta käsittelystä

17. Ehdotuksessa lähdetään siitä, että suullinen käsittely voitaisiin ehdotuksen 14 §:ssä mainituissa tilanteissa toimittaa kokonaan tai tarpeellisin osin yleisön läsnäolematta. Edellytyksenä olisi, että asianosaiset ovat pyytäneet suljettua käsittelyä tai sellaiseen on muutoin erityistä syytä. Niin kuin ehdotuksen perusteluissakin on todettu, lainkohdassa mainituissa tilanteissa tarvetta asian suljettuun käsittelyyn kuitenkin voi olla tärkeiden yleisten intressien tai asianosaisiin nähden kolmansien etujen vuoksi ja riippumatta siitä, miten asianosaiset suhtautuvat käsittelyn julkisuuteen. Perusteltua ei siten ole, että käsittely voitaisiin viran puolesta määrätä toimitettavaksi suljetuin ovin lainkohdassa mainituissa tilanteissa vain erityisestä syystä. Lisäksi viitataan siihen, mitä Korkeimman oikeuden aikaisemmassa lausunnossa on todettu ehdotetusta 14 §:n 5 kohdan säännöksestä, joka koskee asian suljettua käsittelyä, jos alle 18 vuotias henkilö on syytteessä rikoksesta. Säännöstä ei ole aiheellista ottaa lakiin ehdotetussa muodossaan.

7. Eräitä muita näkökohtia

18. Ehdotetun 23 §:n mukaan tuomioistuimen olisi laadittava ratkaisustaan julkinen seloste silloin, kun ratkaisu on määrätty joitain osin salassa pidettäväksi, jos asia on yhteiskunnallisesti merkittävä tai se on synnyttänyt huomattavaa kiinnostusta julkisuudessa. Selosteen laatimista ei kuitenkaan tule sää-tää tuomioistuimen velvollisuudeksi vaan selosteen tarve tulisi jättää

8

tuomioistuimen yksittäistapaukselliseen harkintaan. Tuomioistuimen tulisi laatia ehdotetun kaltainen seloste havaitessaan sen tarpeelliseksi. Pelkästään asian mistä syystä tahansa saama julkisuus ei vielä sellaisenaan välttämättä osoita tällaista tarvetta.

19. Ehdotetun 24 §:n mukaan edellä mainitun kaltaisissa asioissa ja tarvittaessa muulloinkin tuomioistuimen olisi mandollisuuksiensa mukaan huolehdittava siitä, että asianosainen saa tiedon ratkaisun sisällöstä ennen kuin siitä annetaan tieto yleisölle. Lainkohdan perustelujen mukaan asianosaiselle voitaisiin esimerkiksi puhelimitse jo ennen ratkaisun antamista selostaa sen lopputulos ja pääpiirteiset perustelut. Niin kuin Korkeimman oikeuden aikaisemmassa lausunnossa on todettu, tällainen menettely ei kuitenkaan ole mahdollinen.