PIEKSÄMÄEN KÄRÄJÄOIKEUS
				
Pieksämäki 5.9.2005 

N:o

Viite  Lausuntopyyntö  oikeudenkäynnin julkisuus yleisissä tuomioistuimissa työryhmän mietinnöstä.					
				
Asia  Lausunto 				

Oikeusministeriölle						

		Pieksämäen käräjäoikeus esittää lausuntona kunnioittaen seuraavaa:

		Mietinnön yleisperusteluissa kohdassa 2. on kuvattu kattavasti oikeudenkäynnin julkisuuden nykytila.  Edelleen mietinnössä on seikkaperäisesti kuvattu nyt voimassa olevaan oikeudenkäynnin julkisuutta koskevaan lainsäädäntöön ja siitä seuranneeseen oikeuskäytäntöön liittyvät epäkohdat. Yhdyn tältä osin mietinnössä esitettyyn. Uusi lainsäädäntö on tarpeen vaatima. Työryhmämietintö 2005:7 poikkeaa  oikeudenkäynnin julkisuus -toimikunnan ehdotuksesta (Komiteamietintö 2002:1)  merkittävästi siinä, että oikeudenkäynnin julkisuudesta yleisissä tuomioistuimissa ja hallintotuomioistuimissa ehdotetaan nyt säädettäväksi erillisissä laissa. Ehdotus on kannatettava.

Lausunnossa käsitellään vain oikeudenkäynnin julkisuutta yleisissä tuomioistuimissa koskevaa lakiehdotusta.

Mietinnössä esitetyt tavoitteet ovat oikeat ja kannatettavat. Lain systematiikan tai kirjoitustavan osalta Pieksämäen käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa. Pieksämäen käräjäoikeus kiinnittää kuitenkin huomiota seuraaviin seikkoihin:

1) Lakiehdotuksen 3 §:n 1 momentin 1) -kohdassa oikeudenkäynnillä tarkoitetaan asian suullista ja kirjallista käsittelyä sekä tuomioistuimen neuvottelua ja  3) -kohdassa kirjallisella käsittelyllä esittelyä tai muuta oikeudenkäynnin vaihetta, joka perustuu pelkästään kirjalliseen aineistoon.

Lakia valmisteltaessa sitä, mitkä ovat “oikeudenkäyntiasioita”, lienee pidetty itsestään selvänä. Valmistelussa ja lakitekstissä on korostetusti todettu, että oikeudenkäynnillä tarkoitetaan asian suullista ja kirjallista käsittelyä.  Selvää on, että  hakemusasian kirjallinen käsittely on lain tarkoittamaa oikeudenkäyntiä. Kumotussa hakemuslainkäyttölaissa oli nimenomainen säännös, jossa kirjaamisasiat suljettiin hakemuslainkäyttölain ulkopuolelle. Vastaavaa säännöstä ei ole enää OK 8 luvussa. Maakaaressa on menettelysäännöksiä kirjaamisasioiden käsittelystä, mutta lainsäädännöstä ei käsittääkseni ole yksiselitteisesti pääteltävissä kirjaamisasioiden sijaintia prosessioikeuden kentässä. Kirjaamisasioiden määrä on suuri ja ne ratkaisee pääsääntöisesti kansliahenkilökunta. Tämän vuoksi Pieksämäen käräjäoikeus esittää harkittavaksi, olisiko oikeudenkäynnin julkisuutta yleisissä tuomioistuimissa koskevaan lakiin otettava säännös siitä, sovelletaanko lakia kirjaamisasioihin.

2) Lakiehdotuksen 3 §:n 1 momentin 5) kohdassa määritellään oikeudenkäyntiasiakirja. Perustelujen sivulla 49 todetaan, että oikeudenkäyntiasiakirjan käsite on ulottuvuudeltaan laajempi kuin  perinteinen “laillisen oikeudenkäyntiaineiston” käsite. Se pitäisi sisällään myös sellaisen aineiston, jota ei sellaisenaan oteta huomioon asiaa ratkaistaessa ja esimerkkinä mainitaan  esitutkintapöytäkirja. Peruusteluteksti voisi viitata siihen, että silloin, kun esitutkintapöytäkirjat toimitetaan tuomioistuimelle, niiden julkisuudesta päättäisi tuomioistuin, vaikka niitä ei “tarvita eikä käytetä eikä niihin vedota” tuomioistuimessa ja vaikka asiakirjoja säilytetään muualla kuin tuomioistuimessa. Tämä ei voine olla tarkoitus.

Oikeudenkäyntiasiakirjojen  rajaamisessa yhtenä kriteerinä on julkisuuslain 5 §:n 3 momentin 2 kohta. Mietinnön sivulla 51 todetaan “On tavallista, että tuomioistuimessa tehdään..... käsittelyn apuvälineiksi, eivät olisi oikeudenkäyntiasiakirjoja”. Toisaalta mietinnön sivulla 71 todetaan “Esittelymuistioon verrattava muu........taulukko, jota käytetään apuna harkittaessa syytetylle määrättävää seuraamusta. Tällaiset asikirjat laaditaan tuomioistuimen sisäistä työskentelyä varten, eikä asianosaisten oikeusturva puhumattakaan yleisön oikeuksista vaadi niiden julkiseksi tulemista ennen pääkäsittelyn päättymistä”.  Mikäli julkisuuslain edellä mainittu kohta otetaan rajaamiskriteeriksi, voi tästä seurata saman tapainen  asiakirja voidaan joko ottaa oikeudenkäyntiasiakirjaksi tai jättää oikeudenkäyntiasiakirjan piirin ulkopuolelle.

Lakiehdotuksen 10 §:n mukaan oikeudenkäyntiasiakirjan salassapitoaika on tietyissä pykälässä mainituissa tapauksissa 60 vuotta ja sitä voidaan myös jatkaa. Nykyisen lain mukaan tuo aika on 40 vuotta.Oikeudenkäynnin julkisuustoimikunta esitti salassapitoaikojen määräämistä yhtenäisiksi, joko 25 tai 40 vuodeksi. Tuo esitys on kannatettava ja ajat ovat sopusoinnussa asiakirjojen arkistointia koskevien määräaikojen kanssa. Tuomioistuinten pysyvästi säilytettävät asiakirjat siirretään tuomioistuinten omista arkistoista määräajan kuluttua maakunta-arkistoihin. Yleinen määräaika siirrolle on 40 vuotta. Toisin sanoen maakunta-arkistoihin siirrettäessä lähes kaikki oikeudenkäyntiasiakirjat ovat julkisia, jos aikaa ei jatketa  Mikäli aikaa jatketaan esitetyllä tavalla, siitä aiheutuu tuomioistuimille lisätyötä, koska salassa pidettävät asiakirjat on varustettava sellaisin merkinnöin, että myös kansallisarkisto ne hyväksyy.  Mietinnössä esitetyissä tilanteissa perus- ja ihmisoikeuden asemassa olevat arvot tulisivat käsitykseni mukaan suojatuiksi, vaikka salassapitoaikaa ei jatkettaisikaan. Päinvastoin pidennys johtaisi julkisuuden osalta  lain tavoitteiden vastaiseen lopputulokseen. 

Mietinnön sivulla 37 todetaan, että arkistoitavien oikeudenkäyntiasiakirjojen osalta ei tarvitsisi pelkästään arkistoa varten tehdä salassapito ym ratkaisuja, mikä merkitsisi myös työn säästöä. Merkinnät on oltava kansallisarkiston määräysten mukaisesti niissä asiakirjoissa, jotka asiakirjoja maakunta-arkistoon siirrettäessä eivät ole julkisia.

		3) Istuntokäsittelyissä tapahtuvan kuvaamisen ja äänen taltioinnin ja siirtämisen osalta käräjäoikeus kiinnittää huomiota siihen työryhmänkin lausumaan käsitykseen, että nykyisellään kuvaaminen ja äänittäminen tapahtuu puheenjohtajan luvalla ja tosiasiassa käsittelyn alussa tai päätöstä/tuomiota julistettaessa tai annettaessa. Paineita tämän käytännön muuttamiselle ei ole. Pieksämäen käräjäoikeus esittää harkittavaksi, tulisiko lakiehdotuksen 17 §:n lause “Lupa on myönnettävä, jollei:” muuttaa muotoon “Lupa voidaan myöntää, jollei “.  Suullisen käsittelyn taltiointi ei lähtökohtaisesti palvele käsittelyn julkisuutta eikä avoimmuutta eikä myöskään lainkäytön läpinäkyvyyttä. Vaarana taltioinnissa on se, että erilaisia tallenteita ääritilanteissa esitetään todisteina. Pieksämäen käräjäoikeus ei vastusta suullisen käsittelyn taltiointimahdollisuutta, mutta esittää, kuten edellä on todettu, “oletusarvon” kääntämistä päinvastaiseksi.Ajateltavissa on myös sellainen vaihtoehto, että tallenne olisi tulevaisuudessa “virallinen” eli tuomioistuin toimittaisi tallenteen ja ulkopuolisilta kiellettäisiin kuvaus istuntosalissa. Tuomioistuinmenettelyn julkisuuskuvan kannalta ovat epätoivottavia kuvat, joissa esim. vastaaja istuu oikeussalissa takki pään yli vedettynä.

		4) Lopuksi Pieksämäen käräjäoikeus kiinnittää huomiota oikeudenkäynnin julkisuuslain  ehdotettuihin 6 luvun menettelysäännöksiin. Asian ollessa vireillä käräjäoikeudessa menettelysäännösten osalta ei ole huomautettavaa. Asiat voidaan ratkaista viivytyksettä ja asialla on “oikea ratkaisija”. Ehdotetut menettelysäännökset ovat pulmallisia silloin, kun käsittelyn aikana ei ole tehty ratkaisuja asiakirjojen salassapidosta ja jälkeenpäin tilataan jäljennöksiä. Ehdotetut säännökset kuulemisista jälkeenpäin on vaikea  toteuttaa ja ne vievät aikaa.

		Muulta osin Pieksämäen käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa esityksestä.

		Lausunnon on laatinut laamanni Juhani Mali.  

		
		Laamanni		Juhani Mali