Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO	
Oikeusministeriön lausuntopyyntö 22.6.2005 OM 24/41/2004	
	
OIKEUDENKÄYNNIN JULKISUUS 	

Oikeusministeriö on pyytänyt muun muassa keskusrikospoliisilta lausuntoa oikeudenkäynnin julkisuutta hallintotuomioistuimissa koskevasta työryhmämietinnöstä (2005:6) ja oikeudenkäynnin julkisuutta yleisissä tuomioistuimissa koskevasta työryhmämietinnöstä (2005:7). Lausuntoa on pyydetty eri viranomaistahoilta siltä osin kuin mietintö koskee niiden toimintaa.

Esitysten tavoitteena on lisätä oikeudenkäyntien avoimuutta, parantaa tuomioistuinten mahdollisuuksia ottaa nykyistä joustavammin huomioon erilaisia julkisuuden asteen määrittelyssä vaikuttavia intressejä sekä selkeyttää lainsäädäntöä.

1  Oikeudenkäynnin julkisuutta yleisissä tuomioistuimissa koskeva työryhmämietintö (2005:7)

Liittymäkohdat anonyymiä todistelua ja peitepoliisin oikeutta osallistua rikollisryhmän toimintaan koskevaan työryhmämietintöön 2005:5

Nyt kysymyksessä olevassa mietinnössä esitetyt lainsäädäntömuutokset liittyvät läheisesti oikeusministeriön ja sisäasiainministeriön yhteisen työryhmän valmistelemaan mietintöön, joka sisältää ehdotuksen koskien anonyymiä todistelua sekä peitetoimintaan osallistuvan poliisin oikeutta osallistua rikollisryhmän toimintaan (työryhmämietintö 2005:5). Ehdotuksen mukaan todistajaa tai muuta todistelutarkoituksessa kuultavaa voitaisiin tiettyjen edellytysten vallitessa kuulla oikeudenkäynnissä siten, ettei kuultavan henkilöllisyys paljastu. Esityksessä ehdotetaan myös, että poliisilakiin otettaisiin säännös, jonka mukaan peitetoimintaa suorittavalle poliisimiehelle voitaisiin antaa lupa osana peitetoimintaa osallistua järjestäytyneen rikollisryhmän toimintaan.

Mietinnön 2005:5 mukaan sekä anonyymistä todistelusta että peitetoiminnan yhteydessä tapahtuvasta rikollisryhmän toimintaan osallistumisesta päättäisi tuomioistuin. Päätöksentekoprosessi olisi molempien menetelmien osalta erillinen varsinaisesta rikosoikeudenkäynnistä, mutta ei vastaisi myöskään tavanomaista pakkokeinoprosessia.

Molempia ehdotettuja prosesseja leimaa salassapitointressin voimakkuus. Mietinnössä 2005:5 on ehdotettu lisättäväksi oikeudenkäynnin julkisuudesta annetun lain 5 a §:ään uusi 3 momentti, jonka mukaan oikeudenkäynnistä rikosasioissa säädetyn lain 5 luvun 11 §:n tarkoittama anonyymiä todistelua ja poliisilain 36 a §:n tarkoittama järjestäytyneen rikollisryhmän toimintaan osallistumista koskeva asia käsitellään sekä päätös julistetaan myös sovellettujen lainkohtien ja tuomiolauselman osalta yleisön läsnä olematta. Ehdotus vastaa tältä osin sitä, mitä 5 a §:n 2 momentissa säädetään pakkokeinolain 5 a luvussa säädettyä telekuuntelua, televalvontaa ja teknistä tarkkailua koskevan päätöksen julkisuudesta. Päätös ja oikeudenkäyntiaineisto on pidettävä salassa 40 vuotta päätöksen antamisesta. Tältä osin esitys eroaa huomattavasti telekuuntelua, televalvontaa ja teknistä tarkkailua koskevasta säännöksestä, koska anonyymin todistelun osalta todistajaan kohdistuvan uhan voidaan arvioida jatkuvan vielä pitkään oikeudenkäynnin jälkeen, kun taas esimerkiksi telekuuntelun osalta salassapitointressi päättyy siinä vaiheessa kun toimenpiteestä on lain mukaan ilmoitettava epäillylle.

Mietinnön 2005:5 mukaisia esityksiä ei ole vielä annettu eduskunnalle, joten menettelyjen lopullisista yksityiskohdista ei ole vielä varmuutta. Työryhmä oli kuitenkin asianajajaliiton edustajaa lukuun ottamatta yksimielinen siitä, että anonyymitodistelu ja peitetoiminnan yhteydessä tapahtuva rikollisryhmän toimintaan osallistuminen ovat menetelminä tarpeellisia. Mietinnössä tarkoitetut prosessit tulevatkin toteutuessaan aiheuttamaan muutoksia nyt esitettyihin lainkohtiin, koska mietinnössä 2005:5 tarkoitettuihin uusiin päätöksentekoprosesseihin ei voida sellaisinaan soveltaa lakiehdotuksen mukaisia julkisuutta koskevia säännöksiä.

Todistajansuojelu

Mietinnössä tuodaan sivulta 16 alkaen perusteellisesti esille oikeudenkäynnin julkisuuden merkitystä perus- ja ihmisoikeutena. Vähemmälle painoarvolle on jäänyt se, että todistaminen on kansalaisvelvollisuus, jonka johdosta todistajan ja hänen perheensä turvallisuus saattaa vakavasti vaarantua. Varsinkin järjestäytyneeseen rikollisuuteen liittyvien rikosten selvittämisessä tarvittavia todistajia tulisi kyetä suojelemaan nykyistä olennaisesti tehokkaammin. Erityisesti koska Suomessa ei ole käytettävissä varsinaisia todistajansuojeluohjelmia, tulee rikoksista tietävien henkilöiden halukkuutta toimia rikosasian todistajana edistää muilla keinoin. Esimerkiksi oikeudenkäynnin julkisuuteen liittyvällä lainsäädännöllä voidaan osaltaan vaikuttaa todistajan asemaan.

Mietinnön 40 sivulla on todettu ehdotuksen parantavan todistajan suojaa, koska siihen sisältyy säännöksiä, joiden nojalla oikeudenkäyntien yleisöjulkisuutta voidaan rajoittaa (14 – 16 §). Yleisöjulkisuuden rajoittaminen saattaa eräissä tapauksissa jossain määrin edistää sitä, että todistaja uskaltaa oikeudenkäynnissä kertoa tietämänsä, mistä syystä säännös on kannatettava. Todistajansuojakeinona se ei kuitenkaan ole kovin tehokas. Vakavimmat uhkat todistajan turvallisuudelle aiheutuvat epäiltyjen eikä yleisön taholta ja kohdistuvat oikeudenkäyntiä edeltävään ja sen jälkeiseen aikaan. Tehokkaimmin todistajaa voidaan suojata anonyyminä tapahtuvan todistelun avulla, mitä koskeva esitys sisältyy mietintöön 2005:5. Keskusrikosrikospoliisi katsookin, että mietinnössä tulisi todistajansuojelun edistämisen osalta viitata anonyymitodistelua koskevaan mietintöön 2005:5 sekä siitä ilmeneviin perusteluihin.

Todistajan, asianomistajan tai muun todistelutarkoituksessa kuultavan henkilön asema tulisi ottaa paremmin huomioon esimerkiksi osoite- ja muiden yhteystietojen julkisuuteen liittyvien säännösehdotusten osalta. Ehdotetun 7 §:n 1 momentin 5 kohdan mukaan oikeudenkäyntiasiakirja olisi pidettävä salassa siltä osin kuin se sisältää julkisuuslain 11 §:n 2 momentin 7 kohdassa tai 24 §:n 1 momentin 31 kohdassa tarkoitettuja yhteystietoja. Julkisuuslain 11 §:n 2 momentin 7 kohdassa tarkoitettuja yhteystietoja ovat todistajan, asianomistajan tai asianosaisen tai rikosilmoituksen, lastensuojelulain 40 §:ssä tarkoitetun ilmoituksen tai muun vastaavan ilmoituksen tekijän salassa pidettävät osoite-, puhelin- ja muut vastaavat yhteystiedot, jos tiedon antaminen vaarantaisi todistajan, asianomistajan tai asianosaisen tai ilmoituksen tekijän turvallisuutta, etuja tai oikeuksia. Julkisuuslain 24 §:n 1 momentin 31 kohdassa tarkoitettuja tietoja ovat tieto henkilön ilmoittamasta salaisesta puhelinnumerosta sekä tieto henkilön kotikunnasta ja hänen siellä olevasta asuinpaikastaan samoin kuin puhelinnumero ja muut yhteystiedot, jos henkilö on pyytänyt tiedon salassapitoa ja hänellä on perusteltu syy epäillä itsensä tai perheensä terveyden tai turvallisuuden tulevan uhatuksi. Keskusrikospoliisi katsoo, etteivät todistajan henkilökohtaiset yhteystiedot ole oikeudenkäynnin julkisuuden periaatteiden toteutumisen kannalta olennaisia. On tarpeetonta edellyttää, että todistaja kykenee osoittamaan itseensä tai perheeseensä kohdistuvaa vaaraa tai uhkaa, jottei hänen yhteystietojansa saatettaisi tuomioistuimen toimesta epäillyn tietoon. Julkisuusintressin kannalta ei ole myöskään merkityksellistä, ovatko todistajan yhteystiedot salaisia vai eivät. Lähtökohtana tulisikin olla, että todistajien yhteystietoja ei tuomioistuimen puolesta tarjoilla julkisuuteen ja jutun asianosaisille ilman nimenomaista syytä.

Lain lähtökohtana on voimakkaasti julkisuuden lisääminen. Lain perusteluissa voitaisiin kuitenkin rohkaista tuomioistuimia ottamaan aktiivisesti todistajansuojelunäkökulmat huomioon salausperusteena niissä julkisuutta koskevissa päätöksentekotilanteissa, jotka jättävät tuomioistuimelle harkinnanvaraa (ehdotuksen 8 §).

Oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuus

Lakiehdotuksen 7 §:ssä käsitellään oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuutta. Ehdotetun lainkohdan mukaan vain muutamat yksittäiset viranomaistoiminnan julkisuudesta annetun lain perusteella salassa pidettävät asiakirjat olisivat oikeudenkäyntiasiakirjoina lähtökohtaisesti salassa pidettäviä. Muiden asiakirjojen osalta tuomioistuin voisi harkinnanvaraisesti ja vain tiettyjen edellytysten vallitessa antaa salassapitoa koskevan määräyksen (lakiehdotuksen 8 §).

Viranomaistoiminnan julkisuudesta vuonna 1999 annetun lain säännökset salassa pidettävistä asiakirjoista on ohitettu varsin kategorisesti, vaikka mainittu laki kuuluu tuoreeseen julkisuuslainsäädännön kokonaisuudistukseen, jonka tavoitteena oli edistää julkisuutta ja luoda oikeaa tasapainoa julkisuuden ja salassapidon kesken. Julkisuuslain luetteloon salassa pidettävistä asiakirjoista sisällytettiin vain asiakirjoja, joiden osalta salassapitointressi punnittiin julkisuusintressejä vahvemmaksi. Työryhmän nyt tekemän ehdotuksen mukaan vain muutama näistä salassapitoon johtaneista perusteista ohittaisi tärkeydessään oikeudenkäynnin julkisuuden intressin. Muiden asiakirjojen osalta salassapito olisi harkinnanvaraista ja oikeudenkäynnissä jouduttaisiin erikseen osoittamaan haittoja ja vahinkoja, joita tietojen julkiseksi tulemisesta aiheutuisi.

Keskusrikospoliisi katsoo, että viranomaistoiminnan julkisuudesta annetun lain mukaiset asiakirjan salassapitoperusteet ovat edelleen tarpeellisia. Olettamana tulisikin oikeudenkäynnissä olla, että salassapito voidaan tuomioistuimen päätöksellä kumota, mikäli oikeudenkäynnin julkisuuden katsotaan tätä välttämättä edellyttävän. Keskusrikospoliisi viittaa hallintotuomioistuimia koskevan lakiehdotuksen 5 §:ään, jonka mukaan oikeudenkäyntiasiakirjan julkisuudesta ja salassapidosta on lähtökohtaisesti voimassa, mitä viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetussa laissa tai muussa laissa säädetään.

Lakiehdotuksen 8 §:ään tulisi lisätä, että asianosaisen lisäksi myös syyttäjä, tutkinnanjohtaja tai todistaja voisivat pyytää oikeudenkäyntiasiakirjan salassapitoa.

Lakiehdotuksen 18 §:n 3 momentin mukaan salaiseen pakkokeinoon liittyvät asiakirjat tulevat julkiseksi kun pakkokeinosta on viimeistään ilmoitettava epäillylle, jollei tuomioistuin erityisestä syystä päätä, että oikeuden käyntiasiakirja tulee julkiseksi jo aikaisemmin. Mietinnöstä ei käy tarkemmin ilmi, minkälaisiin tilanteisiin tällainen päätös voisi liittyä. Keskusrikospoliisi katsoo, ettei sellaisia tilanteita saisi päästä syntymään, että asiakirjat tulevat julkisiksi ennen kuin pakkokeinosta on lain mukaan ilmoitettava epäillylle.

Salassapito rikosprosessin viranomaisketjussa

Lain tavoitteena on edistää oikeudenkäynnin julkisuutta. Julkisuuden korostamisen ohella lain perusteluissa tulisi tuoda esille tehokkaan salassapidon merkitystä niiltä osin kuin siitä on säädetty.

Pakkokeinojen ja mietinnössä 2005:5 esitettyjen prosessien osalta lähtökohtana on perustellusta syystä salassapito. Erityisesti vakavan ja järjestäytyneen rikollisuuden tutkinnassa käytettävät menetelmät ovat kehittyneet viime vuosina jatkuvasti toimintaympäristössä tapahtuneiden muutosten seurauksena. Esitutkintaviranomaisten käyttöön on katsottu perustelluksi kehittää lainsäädäntöteitse tehokkaita salaisia tutkintamenetelmiä ja pakkokeinoja kuten tele- ja tilakuuntelu. Näiden tuloksellinen ja turvallinen käyttö edellyttää, että tietoja käynnissä olevista ja tutkinnan aikana käytetyistä tutkintamenetelmistä kyetään käsittelemään tarkoin hallitulla tavalla.

Poliisihallinnon sisäisesti on kiinnitetty huomiota siihen, miten salassapitoa edellyttävien tietojen ja asioiden salassa pysymistä voidaan käytännössä edistää ja minkälaiset tekijät vaikuttavat asioiden salassa pysymiseen. Tehokkainta on yleensä lähteä siitä, että tietoihin pääsevät käsiksi poliisihallinnon sisälläkin vain ne henkilöt, joiden virkatehtäviin asia kuuluu, ja että omaankin henkilöstöön kuuluvia muita henkilöitä kohdellaan tietojensaannin kannalta ulkopuolisina tahoina. Salassa pidettävistä asioista ei esimerkiksi keskustella niiden kanssa, joille kyseinen yksittäinen asia ei kuulu, ja salassa pidettäviä asioita sisältäviä asiakirjoja käsitellään huolellisesti omankin viraston sisällä.

Tuomioistuimille on annettu lisääntyvässä määrin toimivaltaa päättää poliisin käyttämistä salaisista pakkokeinoista esitutkintavaiheessa. Mietinnössä 2005:5 tuomioistuimen toimivaltaan esitetään lisättäväksi päätöksenteko uusista erityisen korkeaa salassapidon astetta vaativista menetelmistä. Laajoja juttuja käsitellään usein monien eri viranomaisten välisissä kokouksissa ja tutkintaryhmissä. Myös eri tahtiin kulkevat viranomaismenettelyt, joita koskevat erilaiset salassapitosäännökset, saattavat johtaa siihen, että tutkintaan liittyviä tietoja tulee ennenaikaisesti julki. Salassa pidetty esitutkinta-asia saattaa tulla julkisuuteen pakkokeinojen käyttämisen yhteydessä, koska pakkokeinoasioista yleensä ainakin diaaritiedot ovat julkisia, juttulistat nimineen ovat istuntosalin ilmoitustaululla ja asianosaiset kuulutetaan istuntosaliin sisään oikeustalossa. Tästä syystä olisi tärkeää huolehtia siitä, että asioiden salassa pysymiseen liittyvät käytännöt toimivat mahdollisimman yhdenmukaisella ja kattavalla tavalla koko rikosten esitutkintaan ja oikeudenkäyntiin liittyvässä viranomaisketjussa.

Ehdotetun lain rakenne

Lakiesitys on rakenteeltaan epälooginen sikäli, että otsikoinnin mukaan 2 luvussa käsitellään diaaritietojen julkisuutta, 3 luvussa asiakirjajulkisuutta, 4 luvussa suullisen käsittelyn julkisuutta ja 5 luvussa ratkaisun julkisuutta, mutta pakkokeinoasioihin liittyvät julkisuuskysymykset sisältyvät kuitenkin kootusti 4 luvun 18 §:ään. Esimerkiksi oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuutta koskevassa 3 luvussa ei ole käsitelty lainkaan sitä, miltä osin pakkokeinoasioihin liittyvät asiakirjat ovat salassa pidettäviä. Pakkokeinoasioihin liittyvien asiakirjojen julkiseksi tulemista käsitellään 4 luvun 18 §:ssä. Asiakirjojen julkisuutta tulisi pakkokeinojenkin osalta käsitellä 3 luvussa, johon otsikoinnin mukaan on koottu oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuutta koskevat säännökset. Samoin suullisen käsittelyn julkisuutta koskevassa 4 luvussa käsitellään pakkokeinoratkaisun julkisuutta, vaikka muiden asioiden osalta ratkaisujen julkisuutta käsitellään 5 luvussa. Epäloogisuus altistaa tutkintaa ja sen turvallisuutta vaarantaville virhetulkinnoille.

Pakkokeinoasioihin liittyvät julkisuussäännökset tulisi joko jakaa lain eri lukuihin lukujen otsikointia vastaavalla tavalla tai vaihtoehtoisesti koota omaksi erilliseksi luvukseen. Keskusrikospoliisi esittää, että pakkokeinoja koskevat säännökset koottaisiin omaan erilliseen lukuunsa, koska useimpien tutkinnan aikaisten pakkokeinojen osalta lähtökohtana on riittävän salassapidon intressi. Myös anonyymitodisteluun ja peitetoiminnan yhteydessä tapahtuvaan rikollisryhmän toimintaan osallistumisen osalta julkisuuskysymykset on mietinnössä 2005:5 sijoitettu yhteen lainkohtaan sekä asiakirja-, käsittely- että ratkaisujulkisuuden osalta, mitä on pidettävä selkeänä ratkaisuna asioiden poikkeuksellisen luonteen johdosta.

2  Oikeudenkäynnin julkisuutta hallintotuomioistuimissa koskeva työryhmämietintö (2005:6)

Mietintö 2005:6 liittyy vähäisemmässä määrin keskusrikospoliisin päivittäisiin tehtäviin. Toisinaan kuitenkin hallintopäätöksiä joudutaan tekemään operatiivisen poliisitoiminnan eri vaiheissa, jolloin poliisin tekemästä hallintopäätöksestä voidaan valittaa hallintotuomioistuimeen. Tästä syystä hallintotuomioistuimissa tulisi voida ottaa julkisuuden rajoittamisperusteena huomioon, että oikeudenkäyntiaineistoon saattaa liittyä tutkinnan vaiheeseen liittyvistä syistä salaista materiaalia kuten tietoja käynnissä olevista pakkokeinoista, niiden perusteista tai pakkokeinojen kohteista. Lain 5 §:n mukaan oikeudenkäyntiasiakirjan julkisuudesta ja salassapidosta on voimassa, mistä viranomaistoiminnan julkisuudesta annetussa laissa tai muussa laissa säädetään, mikä osaltaan edesauttaa salaisten asioiden pysymistä salaisena hallintotuomioistuimissa. Salaamisperusteena voitaisiin kuitenkin mainita yksityisyyden suojan ohella myös nimenomaisesti rikostutkinnan vaatimukset.

Apulaispäällikkö			Sanna Heikinheimo

Rikosylitarkastaja			Sanna Palo