TURUN HOVIOIKEUS
5. päivänä syyskuuta 2005

Oikeusministeriölle

Asia: Lausuntopyyntö, ministeriön kirje 22.6.2005 OM 24/41/2004 ja OM 38/41/2002

Oikeusministeriö on pyytänyt hovioikeuden lausuntoa Työryhmämietinnöstä 2005:7, Oikeudenkäynnin julkisuus yleisissä tuomioistuimissa. Lausuntonaan hovioikeus esittää seuraavan.

1. Yleistä

1. Työryhmän mietinnön Yleisperustelujen johdanto-osassa todetuista syistä oikeudenkäynnin tulee hovioikeuden käsityksen mukaan olla mahdollisimman julkista. Työryhmän ehdotuksen voimaansaattaminen merkitsee oikeudenkäynnin ja oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuuden lisääntymistä nykyiseen tilanteeseen verrattuna. Työryhmän mietintöön sisältyvät ehdotukset uuden lain 7 ja 8 §:ksi  parantavat oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuutta olennaisesti. Ehdotetun lain 14 §:ssä on säännökset suljetusta käsittelystä. Hovioikeuden mielestä oikeudenkäyntiasiakirjojen ja oikeudenkäyntimenettelyn julkisuus tulee olla yhtä laajaa. Näin ollen ehdotettuja säännöksiä siitä, milloin asian käsittely voidaan tuomioistuimessa toimittaa suljetuin ovin, on syytä tarkistaa vastaamaan ehdotuksen 7 ja 8 §:n säännöksiä.

2. Kun lähtökohtana pidetään itse prosessin ja oikeudenkäyntiasiakirjojen mahdollisimman suurta julkisuutta, aloitteen asiakirjan salassa pitämiseksi ja suljetun käsittelyn toimittamiseksi on hovioikeuden mielestä aina tultava sellaiselta asiaan osalliselta, jonka intressissä asiakirjan tai käsittelyn salaaminen on. Tämä vähentäisi merkittävästi tuomioistuinten työtaakkaa ja olisi omiaan estämään epäyhtenäistä tuomioistuinkäytäntöä. Nykyisillä ja myös ehdotetuilla säännöksillä on olemassa vaara, että tuomioistuinten oma aloitteellisuus vaihtelee liiaksi asiaa käsittelevän tuomarin aktiivisuuden mukaan.

( Poikkeuksena sanotusta voisi olla ehdotetun lain 5 §:n säännökset henkilöllisyyden ilmoittamatta jättämisestä. Jos asianosainen ei vaadi itse oikeudenkäyntimenettelyn aikana tässä tarkoitetun tiedon salaamista, puheena olevan oikeudenkäynnin perustiedon pitää olla julkinen. )

3. Hovioikeuden käsityksen mukaan ehdoton vaatimus on, että asiakirjan tai käsittelyn salassapidon edellytykset säädetään niin tarkkarajaisiksi ja niin vähän tuomioistuimelle harkintavaltaa sisältäviksi kuin vain on mahdollista. Ehdotettu lakiteksti ei vastaa tässä lausuttua. Se sisältää aivan liian paljon epämääräisiä ja sisällöltään harkinnanvaraisia säännöksiä. Varmaa on, että ehdotettujen säännösten toteutuessa tuomioistuimet tulevat tulkitsemaan uusia lakipykäliä hyvin erilaisilla tavoilla. Tässä tarkoitettuja sanontoja on ehdotetussa lakitekstissä sen eri pykälissä niin paljon, että yhtenäistä käytäntöä ei synny korkeimman oikeuden ennakkopäätöksillä eikä myöskään hovioikeuksien ratkaisuilla. 

Hovioikeuden käsityksen mukaan edellä todettu on tuomioistuinten nauttiman yleisen luottamuksen kannalta erittäin tärkeä asia. Jo nyt on mediassa selvästi havaittavissa sinänsä täysin ymmärrettävää arvostelua tuomioistuimia kohtaan siitä, että oikeudenkäyntiasiakirjoja määrätään salaisiksi ja käsittelyjä pidetään suljetuin ovin. Tiedotusvälineissä tämä esitetään säännönmukaisesti tuomioistuinten kannalta kielteisenä asiana. Se ei ole omiaan parantamaan tuomioistuinten arvovaltaa ja luottamusta.

Tarkoitettuja epämääräisiä ja liikaa harkintavaltaa antavia ehdotuksen säännöksiä on muun muassa
lakiehdotuksen 5 §:ssä ( erityisen arkaluonteinen seikka ), 7 §:n 1 momentin 1 - 3 kohta, 2 momentti ja 3 momentti, 8 § ( tiedon julkiseksi tuleminen todennäköisesti aiheuttaisi merkittävää haittaa tai vahinkoa ), 9 § 1 momentin 1 kohdan viimeinen lause, 9 §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen viimeinen lause, 14 § 1 kohta, 3 kohta ( aiheuttaisi todennäköisesti merkittävää haittaa tai vahinkoa ) ja 5 kohdan viimeinen lause sekä 17 §:n 1 momentin 1 ja 2 kohta.  

4. Hovioikeuden mielestä ehdotetut säännökset ovat sisällöltään sellaisia, että itse oikeudenkäynnin päämäärän kannalta toisarvoisista - joskin tietysti sinänsä tärkeistä asioista - tulee tuomioistuimissa pääasia. Hyvänä esimerkkinä tämänkaltaisesta täysin epäonnistuneesta lainsäädäntötuotteesta ovat oikeusapua koskevat säännökset. Uusien “ susien “ säätämistä tulisi kaikin tavoin välttää.

5. Edellä esitetyistä syistä hovioikeus katsoo, että oikeudenkäynnin julkisuutta koskevat säännökset on valmisteltava kokonaan uudelleen. 

2. Eräitä yksityiskohtia

Edellä todetusta syystä hovioikeus kiinnittää huomiota vain jäljempänä todettuihin seikkoihin.

Lain nimi

Ehdotuksessa esitetään säädettäväksi laki oikeudenkäynnin julkisuudesta yleisissä tuomioistuimissa.
Kuten ehdotuksen 2 §:ssä ilmenee laki tulisi koskemaan myös eräitä erityistuomioistuimia eikä vain yleisiä tuomioistuimia ( käräjäoikeus - hovioikeus - korkein oikeus ). Ehdotettu nimi on virheellinen

4 §:n 1 momentti

Oikeudenkäynnin perustietona julkinen on myös “ asianosaisen yksilöimiseksi tarpeellinen tieto “.
Ainakin tulevan hallituksen esityksen perusteluissa olisi annettava osviittaa siitä, mitä tietoja tämä asianosaisten nimien lisäksi tarkoittaa.

7 §:n momentin 1 kohta

Sen harkitseminen, milloin tiedon julkiseksi tuleminen todennäköisesti vaarantaa valtion ulkoista turvallisuutta tai aiheuttaisi lainkohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa tai haittaa, ei ole tuomioistuinten ominta harkinta-aluetta. Tästäkin syystä aloitteen salassa pitämiseksi olisi tultava asianomaiselta  viranomaiselta.

9 §

Hovioikeus ei näe tarvetta sille, että rikosasiassa asiakirjat tulevat pääsääntöisesti julkisiksi vasta, kun juttua ruvetaan käsittelemään tuomioistuimen istunnossa. Tämä on ristiriidassa sen periaatteen kanssa, että oikeudenkäynnin tulisi kokonaisuudessaan olla mahdollisimman julkista.

Lakitekstistä saa sen käsityksen, että oikeudenkäyntiasiakirja tulee julkiseksi vasta, kun asiaa käsittelevä tuomioistuin on sen saanut. Työryhmän mietinnön sivulla 73 lausutaan: “ Oikeudenkäyntiasiakirjojen ollessa vielä hallintoviranomaisessa niihin sovelletaan julkisuuslakia.” Jos tämä on tosiaan tarkoitus, lakitekstiä tulisi selventää.

Pykälän 2 momentin viimeisen virkkeen mukaan “ oikeudenkäyntiasiakirja, johon ei sisälly salassa pidettäviä tietoja, tulee kuitenkin julkiseksi viimeistään silloin, kun asianosainen on saanut siitä tiedon.” Olisiko syytä ainakin hallituksen esityksen perusteluissa ottaa kantaa siihen, milloin useita asianosaisia koskeva asiakirja tulee julkiseksi?

10 § 

Ehdotuksen mukaan myös tuomioistuimen neuvottelusalaisuuteen kuuluva seikka tulisi julkiseksi 60 vuodessa. Neuvottelusalaisuus on laadultaan sellainen asia, ettei se saa tulla koskaan julkiseksi.

Ehdotetun 3 momentin tekstistä ei saa yksiselitteistä vastausta kysymykseen, voidaanko jo kerran enintään 60 vuodeksi pidennettyä salassapitoaikaa jatkaa. 

13 §

Hovioikeuden käsityksen mukaan, estettä ei ole sille, että myös asianomistajan nimi, jollei tuomioistuimen antamasta salassapitomääräyksestä muuta johdu, ilmenee juttuluettelosta.

Juttuluettelosta olisi ehkä syytä tehdä oma pykälänsä. Ehdotetusta lakitekstissä määräys luettelosta on 13 §:ssä, jonka otsikkona on Julkinen käsittely. Tämä on tietyssä mielessä harhaanjohtavaa, kun myös suljetusta käsittelystä on lakiehdotuksen mukaan laadittava juttuluettelo.

14 § 5 kohta

Hovioikeuden mielestä ei ole tarpeen, että pääsääntöisesti kaikki alle 18-vuotiasta rikosasian vastaajaa koskevat asiat käsitellään suljettujen ovien takana. Pääsäännön tulisi olla päinvastainen, vain erikseen säädetyissä poikkeustapaukissa käsittelyn pitäisi olla suljettu.

20 §

Julkisessa käsittelyssä käsitellyissä lakiehdotuksen 7 ja 8 §:n perusteella salassa pidettävissä asiakirjoissa olevat tiedot ovat 20 §:ssä tarkoitetulla tavalla salaisia vain, jos itse käsittely on ollut suljettu. Hovioikeuden käsityksen mukaan olisi ehdotettua selvempää, jos uuden lain perusteella salassa pidettävässä asiakirjassa oleva tieto olisi käsittelyn laadusta riippumatta aina salainen.

26 §

Ehdotettu lakiteksti voidaan hovioikeuden käsityksen mukaan lukea siten, että kaikki oikeudenkäyntiasiakirjan julkisuutta tai salassapitoa koskevat ratkaisut on tehtävä pykälässä tarkoitetussa “ tuomarikokoonpanossa “. Ainakin Turun hovioikeudessa on sellainen tapa, että pyydettäessä asiakirjoja jostakin asiasta kirjaamo ratkaisee asian ensiksi. Jos on esimerkiksi täysin selvää, että pyydetty asiakirja ei sisällä salaisia tietoja, kirjaamo antaa asiakirjasta suoraan jäljennöksen pyytäjälle. 

Hovioikeus 17.6.2002 antanut oikeusministeriölle lausunnon oikeudenkäynnin julkisuus-toimikunnan mietinnöstä ( komiteamietintö 2002:1). Tämän lausuntonsa sivulla 3 hovioikeus on kiinnittänyt huomiota siihen, että uudessa oikeudenkäynnin julkisuutta koskevassa laissa tulisi olla selvät toimivaltasäännökset siitä, milloin kysymyksen tiedon antamisesta voi ratkaista muu kuin tuomioistuimen jäsen. Hovioikeus viittaa tältä osiin sanotussa lausunnossa esittämäänsä. Hovioikeuden mielestä järkevää ei ole, että kaikki oikeudenkäynnin julkisuudesta annetun lain mukaiset ratkaisut tekee tuomioistuimen jäsen.

Lopuksi

Edellä sanotussa lausunnossaan hovioikeus on pitänyt tärkeänä , että tulevassa oikeudenkäynnin julkisuutta säätelevässä laissa on myös säännökset asiakirjojen seulonnasta salassa pidettäviin ja julkisiin. Nyt käräjäoikeuksien toiminta tältä osin perustuu hovioikeuksien käräjäoikeuksille antamiin ohjeisiin. Hovioikeuden havaintojen mukaan käräjäoikeudet eivät läheskään aina noudata näitä määräyksiä. Tästä syystä tieto siitä, mikä asiakirja on käräjäoikeudessa määrätty salaiseksi, ei aina välity hovioikeuteen. Hovioikeuden käsityksen mukaan laintasoisten määräysten antaminen puheena olevassa suhteessa on tarpeellista. Hovioikeus viittaa aikaisemmassa lausunnossaan sen sivulla 3 toteamaansa.

                           

                           Antero Palaja
                           hovioikeuden presidentti

                                                                                       Kai Kokko
                                                                                       kansliapäällikkö