16.2.2011		Dno 4133/90/2010  

Aila Puustinen-Korhonen

Oikeusministeriö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Adoptiolainsäädännön uudistaminen

Yleistä	
Oikeusministeriö on pyytänyt Suomen Kuntaliitolta lausuntoa adoptiolainsäädännön uudistamista koskevasta työryhmämietinnöstä. Mietinnössä ehdotetaan uudistettavaksi adoptiota koskeva lainsäädäntö kokonaisuudessaan. Uudistuksen ensisijaisena tavoitteena on edistää lapsen edun toteutumista adoptioasiassa. Kotimaista adoptioprosessia on tarkoitus kehittää ottamalla lakiin tarkemmat säännökset adoptioneuvonnasta ja saattamalla kotimaiset adoptiot lupamenettelyn alaiseksi kansainvälisten adoptioiden tavoin. Myös adoptioasioita käsittelevien viranomaisten toiminnan organisointia on tarkoitus kehittää nykyistä tarkoituksenmukaisemmaksi. Ehdotettu adoptiolaki sisältää kokonaan uudet säännökset adoptiolapsen yhteydenpidosta aikaisempaan vanhempaansa adoption jälkeen.

Lapsen edun toteutuminen adoptioprosessissa

Adoption edellytyksiä, adoptioneuvontaa, kotimaisen adoptioprosessin kehittämistä ja niin kutsutun itsenäisen adoptiotoiminnan riskien vähentämiseen liittyvät kehitysehdotukset ovat kannatettavia ja ne tukevat lapsen edun toteutumista adoptioprosessissa. Myös esitykset adoptionhakijan oikeusturvan parantamisesta ja adoptioasioiden hallinnon kehittämistä ovat kannatettavia.

Adoptiolapsen yhteydenpito aikaisempaan vanhempaansa, ns. avoin adoptio

Esityksessä on ehdotettu kokonaan uusia säännöksiä koskien niin sanottua avointa adoptiota, mikä tarkoittaa alaikäisen adoptiolapsen yhteydenpitoa aikaisempaan vanhempaansa adoption jälkeen. Mietinnössä on tuotu esille, että yhteydenpidon vahvistaminen aikaisempiin vanhempiin voi käytännössä olla lapsen edun mukaista erityisesti tilanteissa, joissa sijaisvanhemmat adoptoivat sijaishuollossa olleen lapsen, joka on sijaishuollon aikana pitänyt yhteyttä biologisiin vanhempiinsa lastensuojelulain (417/2007) säännösten mukaisesti.

Lastensuojelun sijaishuollossa olevien lasten kysymys on yhteiskunnallisesti tärkeä, sillä kodin ulkopuolelle sijoitettujen lasten määrä on noussut vuosittain 1990-luvun puolivälistä lähtien vuoteen 2008 saakka. Uusien huostaanottojen määrä kaksinkertaistui vuosien 1995 ja 2007 välillä. Huostaanotto on myös – ja ennen kaikkea – yksilöllisesti merkittävä tapahtuma. Se koskettaa sekä sijoitettua lasta että hänen läheisiään. Huostaanoton vaikutukset ulottuvat pitkälle aikuisuuteen tai jopa vanhuuteen. Siksi on tärkeää, mitä lapselle huostaanottopäätöksen jälkeen tapahtuu ja minkälaisia sijaishuolto- tai muita ratkaisuja tehdään lapsen kasvuolojen turvallisuuden ja pysyvyyden turvaamiseksi.

Tästä syystä avointa adoptiota koskevat säännökset ovat kannatettavia. Myös lapsiasiavaltuutetun lapsiasianeuvottelukunta on tehnyt asiaa koskevan aloitteen oikeusministeriölle 11.3.2010. Aloitteessa esitetään tarkasteltavaksi kotimaisten adoptioiden laajempaa käyttämistä ratkaisuna lasten pysyvien kiintymyssuhteiden turvaamiseksi ja elämänolosuhteiden vakiinnuttamiseksi tilanteissa, joissa lapsi on ollut sijaishuollossa eikä lapsella ole mahdollisuutta palata vanhempiensa hoitoon.

Turvallisten ja pysyvien ihmissuhteiden ja kasvuympäristön merkitys on huostaan otetulle lapselle erityisen suuri, koska hänellä on usein sijaishuollon alkaessa ollut taustallaan epävakaita ihmissuhteita ja kasvuolosuhteita. Mitä useampia muutostilanteita lapsi kohtaa,   sitä enemmän lapsen selviytymiskyky joutuu koetukselle. Suomen lastensuojelulaki ei mahdollista pysyvää huostaanottoa. Laissa edellytetään perheen jälleenyhdistämismahdollisuuksien arviointia aina asiakassuunnitelmaneuvottelujen yhteydessä vähintään kerran vuodessa. 

Vaikka palvelujärjestelmässä on tarpeen vahvistaa perheiden oikeutta kuntoutukseen ja tukeen, on kuitenkin samalla otettava huomioon lapsen oikeus kiinnittyä ja kasvaa pysyvissä ihmissuhteissa. Tutkimukset kertovat, että lapsen kehitystä suojaa varhainen pysyvään perhehoitoon tai adoptioon siirtyminen silloin, kun paluuta biologiseen perheeseen ei ole. Niin sanottu avoin adoptio, jossa lapsi säilyttää yhteyden biologisiin vanhempiinsa, soveltuisi erityisen hyvin lastensuojeluun.

Adoptiota käytetään monessa maassa lastensuojelun toimenpiteenä. Suomessa adoptiota ei ole toistaiseksi käytetty mittavissa määrin lastensuojelussa. Uuden adoptiolain säännösten tulee riittävästi tukea sijaishuollossa olevan lapsen oikeutta kasvaa perheessä ja muodostaa kiintymyssuhteita tilanteissa, joissa todennäköisyys sille, että lapsi palaa vanhempiensa luokse, on olematon tai hyvin pieni.

Mietinnössä sijaishuollossa olevan lapsen adoptiomahdollisuus rajataan koskemaan tilannetta, jossa lapsi on sijaishuollossa sijaisperheessä. Adoptiovanhempina toimisivat adoption jälkeen aiemmin sijaisvanhempina toimineet henkilöt. Lapsen ja aikaisempien vanhempien yhteydenpidosta sovittaisiin adoptiovanhempien ja biologisten vanhempien välisellä sopimuksella, joka vahvistettaisiin käräjäoikeudessa. Tarkastelukulma on liian suppea ja mahdollistaisi edellä mainituin perustein adoptiovaihtoehdon vain osalle sijaishuollossa olevista lapsista. 

Vuonna 2009 kodin ulkopuolelle sijoitetuista alle 18-vuotiaista lapsista 5 916 oli sijoitettuna laitokseen, 2 971 ammatilliseen perhekotihoitoon ja 5 462 perhehoitoon. Viime vuosien kehityslinjassa nimenomaan perhehoidon osuus on vähentynyt. Vaikka perhehoidon ensisijaisuudesta pienten lasten kohdalla ollaan varsin yksimielisiä, käytännössä toimitaan toisin. Vuotta 2003 koskevan vertailevan tutkimuksen mukaan Suomi kuuluu niihin eurooppalaisiin maihin, jotka sijoittavat paljon alle 3-vuotiaita lapsia laitoksiin. Vuonna 2008 
0–2 –vuotiaista lapsista 52,7 % oli sijoitettuina laitoksiin ja vain 35,2 % perhehoitoon. Monet lapsista odottavat sopivaa sijaisperhettä pitkäänkin. Toisaalta on myös paljon adoptiolasta toivovia hakijaperheitä.

Voisi olla perusteltua, että adoptioprosessi voitaisiin laittaa vireille – 23 §:n mukainen adoptioneuvonta aloittaa – lapsen ollessa perhehoidon ohella lastensuojelulaitoksessa tai mahdollisesti jo huostaanoton valmisteluvaiheessa. Tästä syystä tulisi harkita voisiko adoptioneuvontaa pyytää myös lapsen asioista vastaava sosiaalityöntekijä. Lastensuojelulain (417/2007) 13 b §:n mukaan lapsella on lastensuojelun asiakkaana ja sijaishuollossa olleessaan oltava nimettynä hänen asioistaan vastaava sosiaalityöntekijä. Lastensuojelun sijaishuollosta käynnistyvän adoption onnistuminen ja myöhempi mahdollinen yhteydenpito biologisiin vanhempiin edellyttävät vahvaa adoptioneuvontaa adoptiota valmisteltaessa ja riittävän pitkään adoption jälkeen (25 §). 

Tulisi myös arvioida, onko tarpeen, että adoptioneuvonnan antaja seuraa sovitun yhteydenpidon toteutumista ja varmistaa, että yhteydenpito tapahtuu lapsen edun mukaisesti. Adoptioneuvonnan antajalla tulisi myös olla velvollisuus ryhtyä toimiin vahvistetun sopimuksen muuttamiseksi, mikäli on ilmeistä, että yhteydenpito jollain lailla vaarantaa lapsen etua.  Onnistuessaan avoin adoptio voi taata lapselle pysyvät ihmissuhteet ja kasvuolosuhteet sekä mahdollistaa lapsen yhteyden omiin juuriinsa ja biologiseen sukuunsa.

Lapsen asioista vastaava sosiaalityöntekijä

Adoptiolakia koskevassa esityksessä 23 §:n säännöksessä Adoptioneuvonnan aloittaminen esitetään, että adoptioneuvonnan antajan on nimettävä adoptoitavalle lapselle hänen asioistaan vastaava sosiaalityöntekijä (lapsen asioista vastaava sosiaalityöntekijä). Samaa käsitettä käytetään myös adoptiolain 25 §:sää. 
Käsite lapsen asioista vastaava sosiaalityöntekijä on sama kuin lastensuojelulain (417/2007) 13 b §:ssä tarkoitettu lapsen asioista vastaava sosiaalityöntekijä. Tämä tarkoittaa, että lapsi- ja perhekohtaisen lastensuojelun asiakkaana olevalle lapselle tulee nimetä hänen asioistaan vastaava sosiaalityöntekijä. Lapsi- ja perhekohtaista lastensuojelua toteutetaan tekemällä lastensuojelutarpeen selvitys ja asiakassuunnitelma sekä järjestämällä avohuollon tukitoimia, tekemällä lapsen kiireellinen sijoitus ja huostaanotto sekä niihin liittyvä sijaishuolto ja jälkihuolto.
Koska adoptioprosessissa lapsi voi olla samaan aikaan myös lastensuojelun asiakkaana erityisesti tilanteessa, jossa valmistellaan ns. avointa adoptiota, olisi sekaannusten välttämiseksi toivottavaa, että adoptioneuvonnan antamisesta vastaisi lapsen asioista vastaavan sosiaalityöntekijän sijasta adoptioneuvonnasta vastaava sosiaalityöntekijä.
Taloudelliset vaikutukset

Adoptioneuvonnan ja erityisesti adoptioneuvonnan jälkipalvelun kehittämisestä seuraa kunnille lisäkustannuksia. Kustannusvaikutuksia tulisi selvittää mietinnössä esitettyä huomattavasti perusteellisemmin. Esimerkkinä todellisista kunnille koituvista kustannusvaikutuksista on sosiaalityön resurssin lisääminen, jotta adoptioneuvonta ja jälkipalvelu toteutuisivat ehdotetun lain edellyttämässä riittävässä laajuudessa ja lapsen edun mukaisella tavalla. Esimerkiksi 30 sosiaalityöntekijän lisäresurssi tuo lisäkustannuksia 30 x 48 000 = 1 440 000, josta valtionosuus 50 % on 720 000.  

SUOMEN KUNTALIITTO

Kari Nenonen				Jussi Merikallio
Varatoimitusjohtaja			Johtaja, sosiaali ja terveys