Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto	Dnro 51/2010
PL 25			
00023 VALTIONEUVOSTO	15.2.2011	1 (8)

oikeusministerio@om.fi

OM 16/41/2007, 21.12.2010

ADOPTIOLAINSÄÄDÄNNÖN UUDISTAMISTA KOSKEVA TYÖRYHMÄMIETINTÖ 

Toimikunnan tehtävänä on ollut adoptiota koskevan lainsäädännön kokonaisuudistus. Uudistuksen tärkeimpinä tavoitteina ovat lupamenettelyn laajentaminen koskemaan myös kotimaisia adoptioita, adoptiomenettelyn täsmentäminen sekä ns. avointa adoptiota koskevien uusien säännösten sisällyttäminen lainsäädäntöön. Suomen Asianajajaliitto pitää lainsäädännön kokonaisuudistusta tarpeellisena sekä yhtyy toimikunnan näkemykseen hankkeen keskeisimmistä tavoitteista. Erityisen tärkeää on lapsen edun näkökulman korostaminen sekä adoptionhakijoiden oikeussuojan parantaminen lisäämällä hakijoiden muutoksenhakuoikeutta adoptioprosessin eri vaiheissa. 

1.1.	Adoptionhakijan vähimmäis- ja enimmäisikä

Toimikunnan mietinnössä ehdotetaan lakiin otettavaksi uudet säännökset alaikäisen adoptoitavan ja adoptionhakijan välisestä vähimmäis- ja enimmäisikäeräosta sekä adoptionhakijan enimmäisiästä. Ehdotuksen mukaan lapsen ja hakijan ikäero tulisi olla vähintään 18 vuotta ja enintään 42 vuotta eikä adoptionhakija saisi pääsääntöisesti olla 50 vuotta vanhempi. Ikävaatimukset eivät olisi ehdottomia, vaan niistä voitaisiin poiketa silloin, kun adoption vahvistamiseen yksittäistapauksessa on lapsen edun kannalta erityisen painavia syitä.

Mietinnössä on ikävaatimusta perusteltu yleisesti sillä, että adoptiovanhemmuus asettaa entistä suurempia haasteita, koska etenkin ulkomailta adoptoitavat lapset ovat usein aikaisempaa vanhempia ja entistä selvemmin erityisen hoivan ja tuen tarpeessa. Mietinnön perusteluista ilmenevä toimikunnan kanta on, että adoptoitavan ja adoptionhakijan ikäero tai adoptionhakijan ikä muodostaisi esteen kansainväliseen adoptioon etenkin erityistarpeisten adoptiolasten kohdalla. 

Suomen Asianajajaliitto korostaa, että poikkeussääntöä tulisi tulkita siten, ettei adoptionhakijan ikä tai lapsen tai hakijan ikäero saisi koskaan muodostaa adoption estettä silloin, kun adoptionhakijalla on erityisiä, esimerkiksi koulutukseensa tai kokemukseensa perustuvia vahvuuksia kasvattajana.  

Ehdotettuja ikävaatimuksia voidaan pitää toimikunnan mukaan perusteltuina myös siksi, että estettäisiin sellainen kehityssuunta, jonka seurauksena adoptiolapsista muodostuisi muista lapsista erottuva ryhmä siinä suhteessa, että heidän vanhempansa ovat selvästi iäkkäämpia kuin muiden samanikäisten lasten vanhemmat. 

Suomen Asianajajaliitto totaa, että adoptiovanhempien ikäjakautuma ei ole painottunut siten, että adoptiovanhemmat säännönmukaisesti olisivat iäkkäämpiä kuin biologisten lasten vanhemmat keskimäärin. Etenkin kansainvälisissä adoptioissa adoptiolapset joka tapauksessa muodostavat muista lapsista poikkeavan ryhmän, jossa vanhempien ikä ei suinkaan ole tärkein erottava tekijä.

1.2.	Avioliitto yhteisadoption edellytyksenä

Toimikunta on mietinnössään lähtenyt siitä, että vain aviopuolisot voivat yhdessä olla adoptionhakijoita. Toimikunta on katsonut, että ei voida katsoa olevan lapsen edusta johtuvaa tarvetta adoptionhakijoiden piirin laajentamiseksi siten, että avopuolisoiden yhteisadoptio tehtäisiin mahdolliseksi.

Suomen Asianajajaliitto ei yhdy toimikunnan näkemykseen siitä, että avioliiton solmimiselle tulisi antaa yhteisadoption kannalta ratkaiseva merkitys. Suomessa on yli 310 000 avoliittoperhettä eli kaikista perheistä avopuolisoita on jo yli 21 %. Niistä 38 prosentilla on myös lapsia. Avoliitto on näin yleinen ja myös lainsäädännössä tunnustettu perhemuoto. Sen osoituksena on 1.4.2011 voimaantuleva laki, joka koskee yhteistalouden purkamista avoliiton päättyessä (26/2011). Toimikunnan näkemystä ei siten voi enää perustella adoptiolapsen perusturvallisuuteen liittyvillä näkökohdilla.

Yhtä lailla kuin avioliiton solmimista voidaan pitkähkön aikaa jatkunutta yhteistaloutta pitää takeena parisuhteen kestävyydestä. Se, että avopuolisot yhdessä ovat aikeissa hakea adoptiota, osoittaa jo sinänsä heidän vakaata haluaan sitoutua elämään pysyvässä parisuhteessa ja perheenä. 

Ehdotuksen mukaan avopuolison adoptoidessa yksin on adoption yleisenä edellytyksenä se, että hakijan avopuoliso on antanut adoptioon suostumuksensa. Ehdotuksen yleisten tavoitteiden kannalta ei voida pitää tyydyttävänä sitä, että avopuolison parisuhdekumppani, joka suostumuksensa antamisella on osoittanut myönteisen suhtautumisensa adoptioon ja joka ehdotuksen mukaan jopa kuuluu adoptioneuvonnan henkilöpiiriin, ei kuitenkaan voisi vahvistuttaa tosiasiallista vanhemmuuttaan adoptiolapseen nähden. 

1.3.	Biologisen isän aseman vahvistaminen adoptioprosessissa

Suomen Asianajajaliitto yhtyy toimikunnan näkemykseen siitä, että adoptoitavan lapsen biologisen isän asemaa adoptioprosessissa on tarvetta parantaa. Lapsen biologisen isän halu ja valmiudet huolehtia lapsensa hoidosta ja kasvatuksesta tulee voida arvioida ennen adoption vahvistamista. 

Ehdotuksen mukaan, jos adoptoitavan lapsen vanhemmuutta ei ole vahvistettu, mutta on aihetta otaksua, että vanhemmuus voitaisiin myöhemmin vahvistaa, alaikäisen adoptio voitaisiin vahvistaa vain erittäin painavista syistä, jos sen harkitaan olevan ilmeisen ratkaisevasti lapsen edun mukaista. 
Säännöksellä tavoitellaan sitä, että lapsen isän henkilöllisyys on pyrittävä mahdollisuuksien mukaan selvittämään ennen adoption vahvistamista. Suomen Asianajaliitto katsoo, että säännöksen tulkinta voi johtaa lain keskeisten tavoitteiden vastaiseen tulokseen siten, että lapsen etu tulee väistymään vanhemman edun tieltä. Jos lapsi syntyy avioliiton ulkopuolella, on sinänsä aina aihetta otaksua, että vanhemmuus, so. lapsen isyys, voitaisiin myöhemmin vahvistaa. Isyyslain (701/1975) 8 §:n 2 momentin mukaan lastenvalvoja ei saa aloittaa tai jatkaa isyyden selvittämistä vastoin äidin tahtoa, jos lapsen äiti on kirjallisesti ilmoittanut lastenvalvojalle vastustavansa isyyden selvittämistä ja lapsi on äitinsä huollossa tai hoidettavana. Ehdotetun säännöksen soveltaminen voisi johtaa siihen, että mikäli avioliiton ulkopuolella syntyneen lapsen äiti vastustaa isyyden selvittämistä, adoption vahvistaminen voisi tulla kysymykseen vain säännöksessä mainituin erityisin edellytyksin. Lapsensa adoptioon haluava äiti saattaisi kokea tulevansa epäsuorasti pakotetuksi lapsensa isän henkilöllisyyden paljastamiseen, mikä ei saisi olla lain tarkoitus.
Tällä hetkellä lapsen biologisella isällä ei ole mahdollista tunnustaa isyyttään tai nostaa kannetta isyyden vahvistamiseksi, mikäli lapsen äiti on tahollaan naimisissa ja vastustaa aviomiehensä kanssa isyyden selvittämistä. Tässä tapauksessa ehdotetulla säännöksellä ei olisi lapsen biologisen isän kannalta käytännön merkitystä. Todettakoon, että lakivaliokunnassa on käsiteltävänä lakialoite, jossa ehdotetaan lakia muutettavaksi siten, että kunnallisella lastenvalvojalla olisi tarvittaessa oikeus nostaa kanne isyyden vahvistamiseksi (LA 51/2009 vp). Mikäli lakialoite johtaa isyyslain muuttamiseen, voitaisiin ehdotetun säännöksen sanamuotoa täsmentää tässä yhteydessä.
1.4.	
Vanhempien suostumus

Ehdotus ei tuo muutosta voimassa olevaa lakiin, jonka mukaan adoption vahvistaminen ilman biologisen vanhemman suostumusta on mahdollista vain erittäin painavista syistä jos harkitaan, että adoptio on ilmeisen ratkaisevasti lapsen edun mukainen. 

Suomen Asianajajaliitto katsoo, että lain yleisten tavoitteiden kannalta olisi perusteltua laissa erottaa ne tilanteet, joissa suostumuksen antajana on lapsen huoltajavanhempi niistä tilanteista, joissa suostumuksen antajana on lapsen huollosta erotettu vanhempi. Näin esimerkiksi huostaanotetetun lapsen vanhemman kielto-oikeus voitaisiin sivuuttaa lievemmin edellytyksin kuin sellaisen vanhemman, joka on lapsensa huoltaja. 

1.5.	Avoin adoptio ja adoptiolapsen yhteydenpito aikaisempaan vanhempaansa

Suomen Asianajajaliitto suhtautuu sinänsä myönteisesti ehdotettuihin säännöksiin, joiden mukaan tuomioistuin voisi vahvistaa alaikäisen adoptiolapsen aikaisemman vanhemman ja adoptiovanhempien välisen sopimuksen lapsen oikeudesta tavata ja pitää yhteyttä aikaisempaan vanhempaansa. Suomen Asianajajaliitto kuitenkin korostaa, että ehdotuksen tavoitteena oleva lapsen edun näkökulma tulee varmistaa yhteydenpidon vahvistamisessa siten, että edellytyksenä tulee olla paitsi osapuolten vapaaehtoinen sitoutuminen myös halu ja valmiudet ylläpitää yhteydenpitoa myönteisessä hengessä. 

Suomen Asianajajaliitto katsoo, että pakkotäytäntöönpano soveltuu huonosti tilanteeseen, jossa yhteydenpito adoptiolapsen ja hänen aikaisemman vanhempansa välillä perustuu alunperinkin osapuolten keskinäiseen yhteisymmärräykseen. Tilanne, jossa toinen osapuoli joutuisi vastoin tahtoaan noudattamaan tuomioistuimen yhteydenpidosta antamia määräyksiä, saattaisi johtaa siihen, että lapsi joutuisi tasapainoista kehitystään vaarantaville ristiriidoille alttiiksi. Sopimuksella ei turvata aikaisemman vanhemman vanhemmuutta, joten hänen kannaltaan se seikka, että sopimus ei ole täytäntöönpanokelpoinen, ei merkitse lakiin tai kansainvälisiin sopimuksiin perustuvien vanhempienoikeuksien sivuuttamista. Mikäli sopimukseen perustuva yhteydenpito ei toimi tai yhteydenpito muusta syystä osoittautuisi lapsen edun vastaiseksi, voi sopimukseen osallinen hakea tuomioistuimelta sopimuksen muuttamista tai sen lakkauttamista. Tuomioistuin voisi tarvittaessa määrätä asiaan sovittelijan, josta säädetään lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevan päätöksen täytäntöönpanoa koskevan lain (619/1996) 2 luvun 6 §:ssä. 

Ehdotuksen mukaan yhteydenpitoa koskeva sopimus voitaisiin vahvistaa ainoastaan lapsen ja hänen aikaisemman vanhempansa välille. Lapsella saattaa kuitenkin olla muita läheisiä, joihin hänellä on ollut kiinteä suhde ennen adoption vahvistamista. Tällaisia henkilöitä voivat olla esimerkiksi vanhemmat sisarukset, isovanhemmat tai muut läheiset sukulaiset, jotka ovat osallistuneet lapsen hoitoon ja kasvatukseen ennen adoption vahvistamista, ja joihin lapselle on varhaisina vuosinaan syntynyt läheinen suhde. Toimikunnan mietinnön oikeusvertailevasta osasta ilmenee, että joissakin maissa, kuten Tanskassa, on avoimen adoption yhteydessä mahdollisuus vahvistuttaa yhteydenpito paitsi lapsen ja tämän aikaisempien vanhempien välille, myös lapsen ja hänelle muutoin läheisten sukulaisten välille. 

Voimassa olevan lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevan lain (361/1983) mukaan tapaamisoikeus voidaan vahvistaa vain lapsen ja vanhemman välille. Asianajakäytännössä on koettu joissain tilanteissa epäkohdaksi, että tapaamisoikeutta ei lain mukaan voida vahvistaa lapsen ja hänen hoitoonsa ja kasvatukseensa tosiasiallisesti osallistuneen muun sukulaisen välille. Suomen Asianajajaliitto katsoo, ettei adoptiolapsia ei ole sinänsä syytä asettaa tässä yhteydessä eri asemaan kuin muita lapsia, mutta laajempaan yhteydenpitoon saattaisi kuitenkin erityistilanteessa olla itse adoption luonteesta johtuva peruste esimerkiksi tilanteessa, jossa adoptoitava lapsi on jäänyt orvoksi aivan pienenä, ja ollut varhaislapsuutensa muun lähisukulaisensa kuin omien biologisten vahempiensa hoidettavana. 

Mikäli sopimukseen perustuvasta yhteydenpidosta lapsen ja hänen aikaisemman vanhempansa välille tulisi lakiin säännös, Suomen Asianajajaliitto kiinnittää oikeusministeriön huomiota siihen, olisiko ehdotettuun lakiin lisättävä jo nyt mahdollisuus vahvistuttaa osapuolten sopimus adoptiolapsen yhteydenpidosta myös muihin lähisukulaisiinsa kuin omiin vanhempiinsa nähden vai jäisikö asia sen varaan, että lakia lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta mahdollisesti tältä osin tullaan joskus muuttamaan. 

1.6. 	Oikeusturvan parantaminen

Suomen Asianajaliitto pitää tarpeellisina ehdotettuja säännöksiä, jotka merkitsevät adoptionhakijoiden oikeusturvan parantumista laajentamalla hakijoiden muutoksenhakuoikeutta adoptioprosessin eri vaiheissa.

Ehdotettujen säännösten mukaan hakijoilla olisi oikeus hakea hallinto-oikeudelta muutosta päätökseen, jolla adoptioneuvonnan antaja keskeyttää adoptioneuvonnan antamisen tai palvelunantaja kieltäytyy kansainvälisen adoptiopalvelun antamisesta tai keskeyttää sen. Samoin hakijoilla olisi muutoksenhakuoikeus hallinto-oikeuteen kielteisestä ratkaisusta lupa-asiassa. Ehdotuksen mukaan muutoksenhaku hallinto-oikeuden päätökseen edellyttäisi aina korkeimman hallinto-oikeuden myöntämää valituslupaa.

Adoptionhakijat toimivat asiassaan tyypillisesti ilman julkista tai yksityistä oikeusapua.  Menestyäkseen valitusluvan hakeminen korkeimmalta hallinto-oikeudelta edellyttää sellaista oikeudellista asiantuntemusta, jota adoptionhakijoilla ei normaalisti ole. Adoptiota koskevassa asiassa annettu ratkaisu on adoptionhakijoiden elämää syvästi koskettava ja ainutkertainen laatuaan. Suomen Asianajajaliitto katsoo, että hakijoiden oikeusturva vaatii, että hallinto-oikeuden päätöksestä tulee voida valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen suoraan ilman valituslupaa. 

1.7.	Itsenäiset adoptiot

Suomen Asianajajaliitto yhtyy toimikunnan näkemykseen siitä, että itsenäisiin adoptioihin liittyviä riskejä on syytä ennalta ehkäistä. Käytännössä itsenäisiin adoptioihin liittyvät ongelmat ovat kuitenkin lähinnä liittyneet tarvittavien dokumenttien ja selvitysten hankkimiseen vieraasta valtiosta. Nykykäytäntönä on, että hakijat osoittavat adoptiohakemuksensa Helsingin hovioikeuteen vasta sen jälkeen, kun he ovat itsenäisesti aloittaneet adoptiota koskevat toimenpiteet vieraassa valtiossa ja saattaneet ne loppuun. Hovioikeus tai adoptiolautakunta, jolta hovioikeus säännönmukaisesti pyytää asiassa lausunnon, joutuu usein pyytämään hakijoilta lisädokumentaatiota adoption pätevyydestä vieraassa valtiossa, jolloin hakemuksen käsittely hovioikeudessa saattaa viivästyä useita kuukausia. Epävarma oikeustila on sekä hakijoiden että adoptoitavan lapsen kannalta henkisesti kuormittavaa. Suomen Asianajaliitto pitää kannatettavana sitä, että lupa yksityisiin adoptioihin ulkomailta haettaisiin jo etukäteen, jolloin adoption edellytykset tulisivat tutkituiksi jo asian käsittelyn alkuvaiheessa. 

Itsenäisille adoptioille asetut rajoitukset ja niiden tulkinta tulisi lupakäytännössä kuitenkin olla riittävän väljiä, jotta niiden kiertämiseksi ei syntyisi keinotekoista uudenlaista adoptioturismia. 

Ehdotuksen mukaan itsenäiseen adoptioon, joka siis tapahtuu ilman palvelunantajan välitystä, tarvittaisiin aina adoptiolautakunnan lupa, joka voitaisiin myöntää paitsi silloin, kun lapsi on hakijan tai hänen puolisonsa lähisukulainen tai aikaisempi lähisukulainen, myös silloin, kun lapsi on ollut vakiintuneesti hakijan hoidettavana ja kasvatettavana. Viimeksimainittua edellytystä on perusteltu siten, että lupa edellyttää, että lapsi on tullut hakijan hoitoon muussa kuin adoptiotarkoituksessa. Esimerkkinä on mainittu tilanne, jossa hakija adoptoi vieraassa valtiossa kuolleen ystävänsä lapsen, jonka on ottanut hoitaakseen kuolemantapauksen johdosta, ja hoitosuhde on ajan myötä vakiintunut kasvattivanhemmuudeksi, joka myöhemmin halutaan muuntaa adoptiovanhemmuudeksi.

Suomen Asianajajliitto ehdottaa, että lakiin sisällytetään edellämainittujen lupatilanteiden lisäksi lauseke, jonka perusteella lain soveltamisessa olisi mahdollista huomioida ne moninaiset muut olosuhteet ja tilanteet, jotka yksittäistapauksessa voivat olla adoptiolupahakemuksen perusteena. Esimerkiksi kansainvälisissä työtehtävissä ulkomailla olevat henkilöt saattavat päätyä tilanteeseen, jossa heidän ja hoitoa ja kasvatusta vailla olevan lapsen välille syntyy sellainen henkilökohtainen side, että adoptio on lapsen edun vuoksi sallittava. Lakiin on lisättävä kolmas kohta, joka sallii adoption sellaisissa tapauksissa, joissa adoptio adoptiolapsen ja hakijan välinen henkilökohtainen suhde sekä muut olosuhteet huomioon ottaen on lapsen edun mukaista. Mikäli adoption yleiset edellytykset täyttyvät, saisi adoption esteenä näissä tilanteissa olla ainoastaan se, että lapsella on jo asuinvaltiossaan sellainen toimiva perheyhteisö, joka voi turvata hänelle tasapainoisen ja turvallisen kasvuympäristön. 

1.8.	Adoptioneuvonta

Adoptioneuvonnan tulisi olla prosessi, jonka keskeisenä tavoitteena on antaa adoptiosta päättävälle viranomaiselle mahdollisimman kattava informaatio päätöksenteon tueksi. Adoptioneuvonnan päätteeksi annettava selvitys tulee rinnastaa lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain (361/1983) 16 §:ssä tarkoitettuun olosuhdeselvitykseen. Ehdotuksen mukaan selvityksessä on esitettävä adoptioneuvonnan antajien näkemys adoption yleisten edellytysten täyttymisestä ja hakijoiden kelpoisuudesta adoptiovanhemmiksi. Suomen Asianajajaliitto haluaa korostaa tuomioistuimen ja lupaviranomaisen velvollisuutta oma-aloitteisesti hankkia kaikki muukin asian ratkaisemisen kannalta tarpeellinen selvitys. 

1.9.	Kansainväliset säännökset

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa harkittavaksi, olisiko tuomioistuimen toimivaltaa koskevaan säännökseen otettava, vastaavasti kuin Ruotsin adoptiolakia koskevassa uudistusehdotuksessa (SOU 2009:61) on tehty, lisäksi säännös, jonka mukaan adoption vahvistamista koskeva hakemus voidaan tutkia Suomessa myös, jos tähän muutoin on erityistä syytä. Käytännössä säännös voisi tulla sovellettavaksi tilanteessa, jossa tapauksella on liittymiä useisiin maihin, mutta mikään liittymä ei ole toista vahvempi. Esimerkkinä voidaan mainita tilanne, jossa Englannissa asuva amerikkalainen haluaa adoptoida puolisonsa lapsen ja sekä puoliso että lapsi ovat Suomen kansalaisia. 

1.10.	Lapsen alkuperästä kertominen 

Vastaavasti kuin Ruotsin adoptiolakia koskevassa uudistusehdotuksessa on tehty, Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että lakiin otettaisiin kokonaan uusi säännös, joka velvoittaisi adoptiovanhemman kertomaan lapselle adoptiosta heti, kun lapsi on niin ke

hittynyt, että hän pystyy tiedon vastaanottamaan. Vaikka säännös ei olisi sanktioitu, se olisi kuitenkin omiaan korostamaan lapsen oikeutta saada tietoa alkuperästään. 

Helsingissä 15. helmikuuta 2011

SUOMEN ASIANAJAJALIITTO

Mika Ilveskero
Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja, asianajaja

LAATI	Auni Särkkä, asianajaja, Asianajotoimisto Auni Särkkä

Suomen Asianajajaliiton lausunnot valmistellaan oikeudellisissa asiantuntijaryhmissä, joiden toiminnassa on mukana noin 120 asianajajaa. Tämä lausunto on valmisteltu perhe-ja perintöoikeuden asiantuntijaryhmässä.