Rata-aukio 2							LAUSUNTO 
90100 OULU							17.2.2011
Puh 01036 49500
Fax 01036 49615
oulu.ko@oikeus.fi

Oikeusministeriölle 

Viite:  	Lausuntopyyntönne 21.12.2010 (OM 16/41/2007) adoptiolainsäädännön uudistamistkoskevasta työryhmämietinnöstä

ASIA 		Käräjäoikeus esittää lausuntonaan seuraavaa:

Yleistä
Mietinnön perusteluista ilmenevin tavoin uudistuksen taustalla keskeisesti ovat kansainvälisten sopimusmääräysten voimaan saattaminen, adoptioiden tosiasiallisen tilanteen vaatimat muutokset (kansainväliset adoptiot ja kotimaisten adoptioiden määrän laskeminen) sekä tarve puuttua ns. itsenäisiin adoptioihin saattamalla myös ne adoptioneuvonnan ja lupamenettelyn piiriin.
Merkittävä osa adoptiolain sääntelystä koskee sosiaaliviranomaisten piirissä tapahtuvaa adoptioneuvontaa ja -lupamenettelyä. Näiltä osin yleisiin tuomioistuimiin kuuluvalla käräjäoikeudella ei ole erityistä lausuttavaa muun kuin alla olevan osalta: 

Adoptiolaki 29 § 2-3 momentti:
Esitykseen adoptioneuvonnan antamisen ja sen keskeyttämisen osalta sisältyy muutos, jonka mukaan adoptioneuvonnan antajan epäävään päätökseen voi hakea muutosta oikaisuvaatimuksella ja tämän jälkeen hallinto-oikeudelta valituksella;
Muutoksenhaun mahdollistaminen riippumatta siitä, mikä taho antaa adoptioneuvontaa, on tarpeellista huomioon ottaen perustuslain 21 §:n säännös yksilön oikeudesta saada oikeuksiaan ja velvollisuuksiaan koskeva päätös tuomioistuimen käsiteltäväksi. Muutos on kannatettava.
Vastaava muutoksenhakua koskeva sääntely sisältyy adoptiolain 37 §:n (kansainvälinen adoptiopalvelu) ja 50 §:n (muutoksenhaku adoptiolupaa koskevaan päätökseen). 

Kannanotot ehdotukseen yleisen tuomioistuimen näkökulmasta

Adoptiolaki 2 luku 	Adoption edellytykset

4 §; Täysi-ikäisen adoption osalta ehdotettu säännös edellyttää selvitystä siitä, että adoptionhakijan ja adoptoitavan välille on muodostunut vakiintunut lapsen ja vanhemman välinen suhde adoptoitavan ollessa alaikäinen. Esitys siten poissulkee tilanteen, joissa läheinen ihmissuhde on syntynyt adoptoitavan ollessa täysi-ikäinen.

Käräjäoikeus toteaa oikeuskäytännössä esiintyneen tapauksia, joissa ottolapsi ja tämän biologinen vanhempi ovat halunneet ennallistaa tai jopa luoda suhteensa lapseksiottamisella (uudella hakemuksella), vaikka he ovat tutustuneet vasta lapsen aikuistuttua. Tähän nähden tulisi harkita, pitäisikö lakiin jättää mahdollisuus vahvistaa adoptio myös tällaisessa tilanteessa.

6 - 7 §; Adoptionhakijan vähimmäis- ja enimmäisikä sekä ikäero

Vähimmäisiän säilyttäminen nykyisellään 25 vuodessa on perusteltua. Enimmäisikä voisi olla esitetty 50 vuotta. Ikärajan ei tulisi olla ehdoton ja sen käyttäminen edellyttäisi poikkeamismahdollisuutta samoin perustein kuin 18 vuotta täyttänyt saisi adoptoida (6 § 2 momentti).

Esitetty vähimmäisikäero 18 vuotta on perusteltu. Enimmäisikäero 42 vuotta on keinotekoinen, eikä sille olisi tarvetta, jos ja kun säädetään enimmäisikä. Jos joku enimmäisikäero tulee vahvistaa, se tulisi olla vähintään nykyinen ulkomaisen adoption enimmäisikäraja 45 vuotta ottaen huomioon adoptioprosessien kesto.

11 - 12 §; Vanhempien suostumukset ja vanhemmuuden vahvistaminen

Esitetty 11 § vastaa asiallisesti voimassa olevan lain sisältöä.
Esitetyn 12 §:n mukaan tilanteessa, jossa lapsen vanhemmuutta ei ole vahvistettu, mutta on aihetta otaksua, että vanhemmuus voitaisiin myöhemmin vahvistaa, adoptio on (kuitenkin) mahdollinen 11 §:n 3 momentin tarkoittamilla erittäin painavilla syillä.

Kuvattu tilanne liittyy yleensä tilanteeseen, jossa lapsen äiti ei ole suostunut lapsen isyyden selvittämiseen.

Käräjäoikeus pitää hyvänä, että kyseisessä tilanteessa on olemassa mahdollisuus ehdotetulla tavalla adoptioon pelkästään toisen vanhemman suostumuksella: erittäin painavista syistä, jos se on ilmeisen ratkaisevasti lapsen edun mukaista. Mainitut kriteerit ovat kuitenkin hyvin avoimia, eikä työryhmän esityö suoraan anna vastausta siihen, miten ristiriitaa vanhemmuuden vahvistamisen ja toisaalta adoptiolla luotavien perheolojen välillä on tarkoitettu punnittavan.

Tuomioistuimen harkinnassa huomioon otettavien seikkojen esille tuominen adoptiolupapäätöksessä ja adoption vahvistamista koskevassa oikeuskäsittelyssä korostuu, jos kysymys on 12 §:n tarkoittamasta tilanteesta.

Adoptiolaki 7 luku 	Adoption vahvistaminen

51 § Adoption vahvistaa edelleen käräjäoikeus, joka on OK 10 luvun säännösten perusteella toimivaltainen.

52 § - 54 § Esitetty vahvistamismenettely vastaa pääosin nyt vallitsevaa käytäntöä.

Esitetty kuulemista koskeva säännös (54 §) on täsmällinen ja poistanee epäselvyydet siitä, missä tilanteissa lapsen biologisten vanhempien kuuleminen tuomioistuimessa on tarpeen tai tarpeetonta. Tällä on merkitystä, koska vakiintuneesti adoptioasioita on jaettu myös tuomioistuinharjoittelijoiden (notaareiden) ratkaistavaksi.

55 § (prosessiedunvalvoja)

Esityksen mukaan ns. prosessiedunvalvojan määräämistä lapselle koskeva säännös siirretään asetuksen tasolta lakiin. Tämä on perusteltua.

Adoptiolaki 8 luku 	Adoptiolapsen yhteydenpito aikaisempaan vanhempaansa

Työryhmä esittää mahdollisuutta vahvistaa tuomioistuimen päätöksellä sopimus adoptiolapsen ja biologisen vanhemman yhteydenpidosta ja tapaamisesta. Pääsääntöisesti sopimus vahvistettaisiin samassa yhteydessä, kun adoptio vahvistetaan.

Esitys vastaa ns. avoimen adoption mallia ja on ilmeisesti tarpeen sen vuoksi, että kotimaisten lasten adoptioissa biologiset vanhemmat asettavat kyseisiä edellytyksiä. Toisaalta työryhmä on yleisperusteluissaan (s. 41) lausunut, ettei sopimuksen vahvistamista asetettaisi pääsäännöksi adoptiomenettelyssä. 

58 §:n sanamuodosta ja esityksen perusteluista ilmenee, että tapaamisoikeuden määrääminen edellyttää biologisten vanhempien ja adoptiovanhempien sopimusta, ennen adoption vahvistamista tai sen jälkeen.

Käräjäoikeus kiinnittää huomiota siihen, että tämä sääntely näyttää estävän biologisten vanhempien yksipuolisen vaatimuksen (hakemuksen) tapaamisoikeuden vahvistamisesta jälkiperäisesti. Tämä lienee esityksen tarkoitus - jos näin on, seikan voisi kirjata selvemmin ehdotettuun 8 lukuun.

59 §:n mukaan vahvistettua sopimusta voitaisiin muuttaa tuomioistuimen vahvistamalla uudella sopimuksella tai päätöksellä, jos olosuhteet ovat muuttuneet - merkille pantavaa tässäkin on, että taustana on oltava 58 §:n perusteella vahvistettu sopimus. 

Esitetyn 64 §:n mukaan yhteydenpitoa koskeva tuomioistuimen vahvistama sopimus tai tuomioistuimen päätös pannaan täytäntöön soveltuvin osin lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevan päätöksen täytäntöönpanosta annetun lain (619/1996) säännösten mukaan, pois lukien mahdollisuus määrätä lapsen noudosta.

Käräjäoikeus pitää esitettyä järjestelmää lähtökohtaisesti lapsen edun mukaisena. Tulee kuitenkin tiedostaa, että esitetyt säännökset mahdollistavat myöhemmät täytäntöönpanoa koskeva hakemukset, jos lapsen biologiset vanhemmat ja adoptiovanhemmat sittemmin riitautuvat tapaamisoikeuden toteuttamisen osalta.

Adoptiolaki 9 luku 	Kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvat säännökset

Työryhmän mietinnöstä ilmenevin tavoin Helsingin hovioikeuden tehtävät adoptioiden vahvistajana säilyvät mutta tosiasiassa vähenevät. Prosessin kannalta muutoksenhaku korkeimpaan oikeuteen tehdään nyt adoptiolain 84 §:ssä mahdolliseksi (ilman valituslupaa). Tämä on perustuslain 21 §:n säännöksen huomioon ottaen perusteltua.

Adoptiolaki 12 luku 	Voimaantulo- ja siirtymäsäännökset

Perintöoikeuteen esitetyt muutokset:

Lain siirtymäsäännöksiin, 100 §, sisältyy merkittävä perintöoikeudellinen muutos:

- ehdotetun säännöksen mukaan ennen 1.1.1980 adoptoidut ottolapset (ns. heikko adoptio) tulisivat jatkossa perimään adoptiovanhempansa, jos adoptiovanhempi kuolee Adoptiolain voimaantulon jälkeen. Kuitenkin mainitut lapset edelleen, poikkeuksellisesti, perisivät myös biologiset vanhempansa, vaikka muilta osin biologisen suvun perintöoikeus poistuisi.

Muutosta on työryhmän esityksessä perusteltu erityisesti ottolapsen yhdenvertaisuudella suhteessa adoptiovanhemman biologisiin lapsiin. Esityksen tavoitteita on viimeaikaisessa oikeustieteellisessä kirjallisuudessa kannatettu (vrt. Aarnio-Kangas, Perhevarallisuusoikeus, 2010), jossa kyseistä muutosta on myös ehdotettu.

Käräjäoikeus pitää ehdotusta mainitusta lähtökohdasta kannatettavana. Samalla tulee kuitenkin huomioida, että ottovanhemman päätös lapseksiottamisesta ennen 1.1.1980 on voinut perustua harkintaan ja tietoon ottolapsen perintöoikeudellisesta asemasta. Sittemmin nämä ns. vanhan adoption ottovanhemmat ovat voineet saattaa ottolapsen perintöoikeuden piiriin joko hakemuksella uuden lain soveltamisesta tai testamentilla. Edellä mainitut ottovanhempien tietoiset päätökset tulisivat esitetyn lain perusteella sivuutetuksi. Esitetty takautuva muutos voidaan siis perustellusti kyseenalaistaa. 

Esitetty 100 § säännöksenä vaikuttaa rakenteeltaan ja kirjoitustavaltaan oikealta, mutta sen sisältö ja oikeusvaikutukset eivät avaudu ilman perehtymistä aiemmin voimassa olleeseen lakiin.

Esitettyyn 3 momenttiin voitaisiin harkita selvennyksenä muotoilua:

"Jos perittävä on kuollut tämän lain voimaantulon jälkeen,
tätä lakia sovelletaan:
1) ratkaistaessa, kenellä on oikeus ottolapselta... .

Työryhmän esityksestä ei ilmene, että lain valmistelussa olisi kuultu perintöoikeuden alan asiantuntijoita. Käräjäoikeus kiinnittää huomiota tähän seikkaan jatkovalmistelun kannalta. Käräjäoikeuden käsityksen mukaan nyt voimassa olevan lain soveltaminen on joissain tilanteissa johtanut myös perintökaaren 4 luvun (40/1965) säännöksen soveltamiseen. Mahdolliset kytkennät perintökaaren säännöksiin tulisi selvittää.

Perintöoikeuden asiantuntijoiden kuuleminen lienee tarpeen myös lain säätämisjärjestystä koskevan kysymyksen kannalta, koska esityksellä ollaan poikkeuksellisesti muuttamassa perintöoikeutta koskevia normeja takautuvasti. Lain säätämisjärjestystä koskevaan kysymykseen tulee kiinnittää huomiota jatkovalmistelussa.

VALMISTELU
Lausunnon ovat valmistelleet 1. osaston (riita-asiat) käräjätuomarit Timo Mäkeläinen ja Minna Leikas. 

Laamannin sijainen				
Osastonjohtaja, käräjätuomari 		Antti Savela

Hallintopäällikkö 				Jari Lehtelä