Ihmiskaupan uhreja koskevan lainsäädännön kehittämistä selvittävä työryhmä

Aika	Torstai 23.1.2014 klo: 9.00 - 12.00

Paikka	Sisäministeriö, Vuorikatu 20, kh. Leijona ja Miekka

Jäsenet

Nimi	Läsnä	Poissa
Jorma Vuorio (pj.)	x
Natalie Gerbert (Monika-naiset) Jutta Gras (SM) Jaana Kauppinen (Pro-tukipiste) Sari Karisto (Hgin kaupunki) Jari Kähkönen (VOK, etäyhteys) Katri Lyijynen (VOK, etäyhteys) Joni Länsivuori (SM PO) Heidi Manns-Haatanen (STM) Tero Mikkola (SM) Sonja Hämäläinen (TEM) Venla Roth (VVT) Johanna Räty (Migri) Satu Sistonen (UM) Tiina Snellman (SM) Anni Valovirta (Migri) Katariina Westman (Rikosuhripäivystys) Miila Lukkarinen (siht.) Jarna Petman (Erik Castrén -instituutti) Eliska Pirkova (Erik Castrén -instituutti) Ukri Soirila (Erik Castrén -instituutti) Ida Sulin (Suomen Kuntaliitto) Anu Wikman-Immonen (Suomen Kuntaliitto) Olli Salin (Hgin kaupunki) Heidi Kankainen (SM PO) Tarja Mankkinen (SM Sisäisen turvallisuuden sihteeristö) Kia Vertio (SM Sisäisen turvallisuuden sihteeristö) Mervi Sarimo (OM) Mirja Salonen (OM) Essi Thesslund (Pro-tukipiste) Jari Nyström (RVL) Ilkka Herranen (RVL) Mia Poutanen (POHA) Ari-Pekka Calin (POHA) Pia Holm (POHA) Tapani Aaltela (STM) Anastasija Kamali (Monika-Naiset liitto ry) Anna Rautvuori (UM) Minna Ketola (SM Oikeusyksikkö) Kristina Stenman (TEM)	x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x

1.	Kokouksen avaaminen ja esityslistan hyväksyminen

9:05 Puheenjohtaja Jorma Vuorio avasi kokouksen ja toivotti osallistujat tervetulleeksi. Erik Castrén-instituutin edustajat esittäytyivät.

2.	Erik Castrén -instituutin esitys kansainvälisestä vertailusta

Ukri Soirila esitteli instituutin tutkimuksen.
Annettiin mahdollisuus esittää kysymyksiä esityksen pohjalta.
Kauppinen kysyi onko otettu kantaa uudelleen uhriutumisen ennaltaehkäisemiseen missään maassa. Soirila vastasi että sellaisissa valtioissa, joissa Comensha toimii, järjestöillä on yhteistyökumppaneita niissä valtioissa joihin uhri palautetaan.

Roth kysyi millainen käsitys Castrén -instituutin työryhmälle muodostui tutkimuksen perusteella siitä, mitkä ovat keskeiset seikat jotka yhtäältä edistävät tunnistamista tai toisaalta ehkäisevät sitä ja millaisia johtopäätöksiä selvityksen tuloksista voisi vetää. Soirila vastasi tähän, että tutkimuksen tehtävä oli vertailla eri valtioiden lainsäädäntöjä, ei arvioida niitä. Esiin nousi kuitenkin muutama seikka. Ensinnäkin, jos liian vahvasti kategorisoidaan uhreja, ja rikoksentorjunnan elementit ovat prosessissa liian vahvoja, harmaalla alueella olevat uhrit jäävät huomaamatta. Toisekseen, toiminta keskittyy naisuhreihin ja liittyy stereotyyppiseen kuvaan ihmiskaupasta. Valtioilla ei ole miespuolisille uhreille järjestetty palveluita/paikkaa turvataloissa. Tämä liittyy enemmänkin mielikuvaan ihmiskaupasta kuin sääntelyyn, mutta tarkoilla säädöksillä pystytään auttamaan asiaa. Joissain valtioissa toiminta keskittyy liikaa rikoksen selvittämiseen, ja uhrin toipuminen ja oikeudet jäävät vähemmälle huomiolle.
Karisto kysyi minkä verran vertailtiin tapaan järjestää auttamispalveluita suhteessa maan sosiaalijärjestelmään ja oliko valtioiden joukossa poikkeavuuksia. Soirila vastasi, ettei tutkittu tästä näkökulmasta. Tutkimuksessa kiinnitettiin huomiota siihen, että esimerkiksi Ruotsissa kaikille rikoksen uhreille tarjotaan palveluita, ja järjestelmä siellä yleensäkin on erilainen.

Kauppinen kysyi, mitä tarkoitettiin sillä että Norjan järjestelmää voidaan pitää aidosti uhrilähtöisenä ja johtuiko tämä päätelmä vain harkinta-ajan pituudesta. Soirila vastasi päätelmän johtuvan harkinta-ajan pituudesta ja siitä, ettei Norjassa ole ehdollistettu tunnistamista yhteistyöhön viranomaisten kanssa.
Gerbert toi esiin, että osa uhreista tunnistetaan vasta kun he palaavat kotimaahansa, ja kysyi miten toteutetaan näiden uhrien oikeuksien toteutuminen eri maissa kun he ovat palanneet jo kotimaahansa. Pirkova vastasi, että tutkimuksessa keskityttiin yleisiin järjestelmiin auttamisen ja tukemisen osalta, eikä tällaisia tapauksia tullut vastaan. Usein ongelma on se, ettei uhria tunnisteta ajoissa vaan ohjataan turvapaikanhakijaksi.
Roth kysyi ulkomailla uhriutuneista; kohdeltiinko heitä samojen säännösten mukaan kuin tietyssä maassa uhriutuneita? Soirila vastasi, ettei tämä kysymys kuulunut tutkimuksen piiriin. Petman totesi, että tarvittaessa instituutti voi selvittää tätä kysymystä. Vuorio toi esiin hankkeen tiukan aikataulun.
Sistonen kysyi millaisia esimerkkejä tuli esiin ongelmallisista yhteyksistä auttamisen ja rikoksen selvittämisen välillä. Soirila vastasi, että uhrit usein eivät halua ilmoittautua ihmiskaupan uhreiksi viranomaisille, koska ovat usein olleet rikollisessa toiminnassa vastoin tahtoaan ja siten pelkäävät poliisia ja lainvalvontaviranomaisia. Kansalaisjärjestöille ilmoittautuminen on uhrille helpompaa.
Valovirta kysyi, onko joissain maissa tulossa muutoksia ihmiskaupan uhreja koskevaan lainsäädäntöön. Soirila vastasi, että Alankomaissa lainsäädäntö muuttui tutkimuksen aikanakin hieman, ja siellä pohdittiin Belgian mallia. Luxemburgissa laki oli vielä kehitysvaiheessa. Pirkova kertoi, että Saksassa lainsäädäntö uudistuu vuoden alussa, ihmiskaupan uhrien oleskelulupiin on tulossa muutoksia.

Kähkönen kertoi Irlannissa olevan samantyyppinen järjestelmä kuin Suomessa. Maahanmuutto-/turvapaikkaviranomaiset ovat mukana uhrien auttamisessa.

3.	Edellisen kokouksen pöytäkirjan hyväksyminen
Pöytäkirja hyväksyttiin ilman kommentteja.

4.	HE-luonnoksen käsittely

SM:n työryhmä on käynyt esittelemässä HE-luonnosta ja jatkotyöehdotusta ministeri Räsäselle.
Puheenjohtaja pyysi Jutta Grasia esittelemään HE-luonnoksen ja jatkotyöehdotuksen ministerin kommentteineen.
Gras kertoi ministeriltä kysytyn erityisesti ilmoitusvelvollisuudesta, johon ministerin kanta oli HE-luonnoksen mukainen. Toinen esitetty kysymys liittyi harkinta-aikaan, ja kuinka GRETA näkee, että harkinta-aika olisi tärkeää antaa myös laillisesti maassa oleville. Ministerin mukaan olisi hyvä jos tunnistava elin olisi esitutkintaviranomainen tai syyttäjä. Järjestelmän läpinäkyvyyttä pyritään näillä ehdotuksilla parantamaan. Esitysluonnosta on työstetty ministerin linjausten pohjalta.
Puheenjohtaja otti esiin tarpeen liittyen viranomaisten väliseen tiedonkulkuun, mutta muistutti että uhrin yhteistyövelvollisuus viranomaisten kanssa on eri asia. Puheenjohtaja muistutti myös auttamisjärjestelmämme matalasta kynnyksestä.
Puheenjohtaja kysyi Rothin näkemystä HE-luonnokseen instituutin tutkimuksen valossa. Roth totesi esityksessä olevan hyviä elementtejä, mutta nosti lisäpohdintaa tarvitsevina seikkoina esiin toimet, jotka saattavat heikentää uhrin pääsyä auttamisjärjestelmään, eli ilmoitusvelvollisuuden. Sen suhteen tulisi pohtia kahta asiaa: mikä on esitutkintaviranomaisen vastuu ilmoituksen saatuaan ja miten ilmoitusvelvollisuus yhteen sovitetaan toipumisajan kanssa. Selvityksenkin perusteella tulisi pohtia ihmiskaupan uhrien halukkuutta ohjautua auttamisjärjestelmään, tulisi pohtia harmaan alueen tunnistamisvaihetta, eli kun uhreja ei ole vielä tunnistettu tai he eivät ole hakeutuneet auttamisjärjestelmään. Tulisi myös pohtia esityksen yhdenvertaisuus ja tasa-arvovaikutukset: mikä on syy, että Suomessa ohjautuu niin vähän seksuaalisen hyväksikäytön uhreiksi joutuneita auttamisen piiriin? Muualla Euroopassa tämä on pääryhmä.

Puheenjohtaja kysyi miten lainsäädännöllä voitaisiin auttaa tämän ryhmän nousemista esiin tai ohjautumista auttamisjärjestelmään ja onko tämä enemmän toiminnan kehittämiskysymys kuin lainsäädännöllinen kysymys.
Jaana Kauppinen korosti, että turvallisuuden tunteen luominen suhteessa viranomaisiin on tärkeää, uhrin valmius tehdä yhteistyötä viranomaisten kanssa on pitkän prosessin tulos, ja koska ihmisellä on oikeus tietää ilmoitusvelvollisuudesta, lukkiutuu yhteistyö usein jo pelkäämisen vuoksi siihen.
Puheenjohtaja huomautti, että asiaa tarkastellaan liiaksi yhden uhrin näkökulmasta, kun tulisi muistaa että kyseessä voi olla laajempikin uhrien joukko. Myös ministeri oli esittänyt tästä huolensa. Kauppinen toi esiin ns. mallitoimisto-tapauksen, jossa uhri oli muutaman kuukauden turvaverkon ja luottamuksen rakentamisen jälkeen puhunut poliisille, jonka jälkeen muitakin tapaukseen liittyviä uhreja oli ottanut yhteyttä viranomaisiin. Tapauksen tiimoilta langetettiin tuomio törkeästä ihmiskaupparikoksesta.

Jutta Gras huomautti vaikutusten arvioinnista ja luonnoksesta, että perusteluja on kirjoitettu selvityksen perusteella. Gras nosti esiin lapsi- ja sukupuolivaikutuksia selvittävän kyselyn, joka on tarkoitus toteuttaa helmikuun aikana, ja tämän pohjalta suunnitteilla on järjestää työpaja maaliskuun aikana.
Sistonen kiitti hyvästä luonnoksesta, mutta esitti huolensa ilmoitusvelvollisuudesta. Toi esiin myös Castrén -instituutin vertailevan tutkimuksen kautta esiin tulleen huomion, jonka mukaan tunnistamisen linkittyessä viranomaisiin, jää moni uhri tunnistamatta. Sistonen kysyi, miten esityksessä on päädytty tähän, että tunnistava viranomainen on esitutkintaviranomainen tai syyttäjä. Lapsen edun arviointi tulee ilmetä laajemmin kuin pelkästään vaikutuksina. Sistonen ehdotti, että asiassa oltaisiin yhteydessä järjestöihin.

Länsivuori kysyi missä vaiheessa ilmoitusvelvollisuuden tulisi tulla voimaan ja huomautti että rikosprosessinkin tulisi edetä myös uhrin oikeuksien näkökulmasta.
Roth toi esiin, että auttamisjärjestelmään ilmoittautuneiden uhrien lukumäärä on suurempi kuin aloitettujen esitutkintojen lukumäärä. On tehty hanke-esitys nigerialaisten tapauksesta, sekä esitys että syyttäjä, esitutkinta ja auttamisjärjestelmä tekisivät enemmän yhteistyötä. Ilmoitusvelvollisuuden ja toipumisajan tulisi toimia samaan suuntaan, joten voisiko ilmoitusvelvollisuus tulla vasta toipumisajan päätteeksi? Tulee säädellä tarkasti, mitä tietoja ilmoitusvelvollisuuteen liittyen annetaan poliisille ja mitä poliisi niillä tiedoilla tekee, jotta annetut tiedot ovat linjassa toipumisajan kanssa. GRETA on antanut kritiikkiä maille, jotka ovat yhdistäneet rikostorjunnan ja avun saannin ja ehdollistaneet auttamisen.

Puheenjohtaja huomautti, ettei esitys ehdollista auttamista.
Roth vastasi, että käytännössä ehdollistaa. Nykyisellään on jo ongelmallista, etteivät kaikkein heikoimmassa asemassa olevat uhrit hakeudu auttamisjärjestelmään, eikä kannattaisi lakiin sisällyttää piirteitä, jotka edesauttavat tällaista kehitystä. Yksistään ilmoitusvelvollisuus sääntelemättä tarkentamatta sen sisältöä on problemaattinen uhrin kannalta. Minkään muun rikoksen uhrin kohdalla ilmoitusvelvollisuutta ei ole.

Puheenjohtaja kysyi missä vaiheessa tunnistaminen sitten tapahtuu, ja milloin rikoksen tutkiminen alkaa.
Länsivuori huomautti että monissa maissa poliisin kautta pääsee auttamisjärjestelmiin.
Sistonen huomautti että GRETA on kritisoinut tätä ja huomauttanut että muillakin tahoilla tulee olla mahdollisuus tunnistaa uhri.
Hämäläinen kysyi Joutsenon roolista tunnistamisessa; onko niin että Joutsenossa tehdään alemman asteinen tunnistaminen? Miksi esityksessä päädyttiin esitutkintaviranomaiseen ja syyttäjään tunnistavina osapuolina?

Länsivuori totesi, että poliisilla on resursseja tehdä tunnistaminen siten, ettei se perustu vain oletetun uhrin kertomukseen.
Sistonen kysyi mitä tunnistamisella tarkoitetaan, jos auttamisjärjestelmään otetaan jo ennen sitä?
Puheenjohtaja vastasi, että halutaan säilyttää matalan kynnyksen pääsy auttamisjärjestelmään, ja siinä vaiheessa kun uhri tunnistetaan, on poliisin asia lähteä viemään esitutkintaa eteenpäin ja ilmoittaa tässä vaiheessa valtakunnansyyttäjälle. Tällöinkään uhrin ei tarvitse itse avustaa missään vaiheessa itse.
Länsivuori totesi, että rikosprosessin tutkinta etenee paremmin, kun ilmoitusvelvollisuuden myötä tietoja kulkeutuu poliisille.
Kauppinen kysyi, joutuvatko sellaiset uhrit, joiden osalta rikostutkinta on jo käyty, pois auttamisjärjestelmästä.
Puheenjohtaja vastasi, että toipumisaika on erillinen ilmoitusvelvollisuudesta.
Länsivuori kysyi, jos ilmoitusvelvollisuus tulisi vasta toipumisajan jälkeen, auttaako se 30 vrk:n toipumisaika uhria siten, että sen jälkeen hän lähtisi todennäköisemmin mukaan yhteistyöhön.
Kauppinen vastasi, että selkeä prosessi auttaisi luottamuksen rakentamisessa, ja että moni vetäytyy yhteistyöstä kuullessaan ilmoitusvelvollisuudesta poliisille. Ilmoitus vasta toipumisajan jälkeen parantaisi mahdollisuuksia saada ihmisiä mukaan yhteistyöhön.

Hämäläinen toi uudelleen esiin Joutsenon roolin tunnistamisessa, ettei ihmiskaupan uhriksi tunnistettaisi vain silloin, kun esitutkinta käynnistyy. Jos ilmoitusvelvollisuus tulee, on perusteltava, miten yhteen sovitetaan nämä prosessit.

Kähkönen mietti voisiko Joutsenolla olla esimerkiksi esitunnistamisen mandaatti, ja varsinaisen tunnistamisen tekisi esitutkintaviranomainen ja syyttäjä.
Puheenjohtaja totesi että esitys on rakennettu juuri tämän ajatuksen pohjalta.
Lyijynen ymmärtää paineen ilmoitusvelvollisuuteen, mutta esimerkiksi Rothin esittämä kompromissi kuulostaa hyvältä mallilta. Kauppisen kuvaamat tilanteet ja niihin liittyvä problematiikka on asia jota tulee pohtia. Yhteistyövelvoite ja ilmoitusvelvollisuus eivät useinkaan ole selkeästi eri asioita uhrin näkökulmasta. Prosessin tulee olla auki kirjoitettu. Siitä näkökulmasta poliisille kulkeva tieto auttamisjärjestelmään otetusta ihmisestä on positiivista kehitystä, että nykyisellään usein esitutkinta ei ala riittävän nopeasti Joutsenon tekemästä ilmoituksesta huolimatta.
Roth toi esiin, että GRETA on pitänyt selkeästä parempina sellaisia malleja, joissa on useampia tunnistavia tahoja, ja että Suomen tulisi seurata tätä mallia. Toipumisaikaa koskien tulisi huomioida myös, että tutkimuksenkin mukaan ihmisen kyky tehdä päätöksiä traumatisoitumisen jälkeen vaatii palautuakseen 3 kk. Ehdotettu malli on sikäli eksklusiivinen, että sen ulkopuolelle jäävät ne uhrit, joiden tapauksesta ei voi aloittaa esitutkintaa syystä tai toisesta, mutta jotka Joutseno tai Migri tunnistaa ihmiskaupan uhreiksi. Vähimmäisvaatimuksena toimivalle systeemille olisi kaksi tunnistavaa tahoa; poliisi ja maahanmuuttovirasto. Rikostorjuntaa tulee toki edistää, mutta uhriutumisen psyykkiset vaikutukset tulee ottaa huomioon toipumisaikaa ja ilmoitusvelvollisuutta säänneltäessä.
Puheenjohtaja esitti, että jos toipumisaika on 3kk, tulisi olla korkeampi kynnys päästä auttamisjärjestelmään. Keskustelussa nousi esiin, että Joutsenolla on kyllä asiantuntijuutta tunnistaa uhri, eikä ole tarpeen epäillä aiheettomien tapausten pääsyä järjestelmään.
Sistonen kysyi, mitä tunnistamisesta seuraa, jos kuitenkin autamme matalalla kynnyksellä jo ennen tunnistamista.
Puheenjohtaja vastasi, että poliisin katsoessa ettei kyseessä ole ihmiskaupan uhri, henkilö poistetaan auttamisjärjestelmästä.
Sistonen jatkoi kysymällä, mistä syistä poliisi katsoo ettei kyseessä ole uhri. Näytön puutteen vuoksi auttamatta jättäminen on ongelma.
Jutta Gras vastasi ajatuksena olleenkin että virallinen tunnistaminen liittyisi auttamisjärjestelmään ja johtaisi mahdollisesti niiden henkilöiden poistamiseen auttamisjärjestelmästä, joiden kohdalla esitutkinta ei käynnistetä. Lisäksi tunnistamista tapahtuu monella tasolla kuitenkin. Esityksessä haetaan selkeyttä prosessin aikajänteisiin. Auttamisjärjestelmästä poistamiseen liittyvä pykälä on tärkeä, mutta on vielä pohdinnan alla.
Kauppinen esitti kysymyksen suomalaisten uhrien kohtalosta, jos tunnistavat tahot ovat poliisi ja Migri.
Keskustelussa esitettiin 3kk toipumisaikaa, ja Joutsenolle tunnistamisoikeutta. Esitettiin myös, että ilmoitusvelvollisuus tulisi vasta toipumisajan jälkeen.

Sistonen huomautti, että jos Joutsenolle annetaan tunnistamisrooli, tulee osoittaa myös enemmän resursseja sinne. Lisäksi tulee selvittää ne tekijät, joiden vuoksi Joutsenossa on tähän asti koettu, etteivät voi aina tunnistaa uhreja.

Hämäläinen toi esiin että tulee arvioida, kuinka voidaan luoda aidot edellytykset tunnistamiselle niille tahoille, jotka päätetään siitä toimivaltaisiksi.

Karisto otti esiin kysymyksen siitä, mitä hyötyä auttamisjärjestelmästä on sellaisten uhrien kohdalla, joilla on kotikunta ja jotka jo saavat palvelut kunnasta.
Todettiin, että kunta saa auttamisjärjestelmässä olevista henkilöistä ja heidän käyttämistään erityispalveluista tarvittavat korvaukset valtiolta.

Valovirta toi esiin ne uhrit, joiden kohdalla ihka on tapahtunut vuosia sitten, ja poliisi katsoo ettei rikosta voida enää selvittää; voiko näissäkin tapauksissa Migri myöntää oleskeluluvan ihmiskaupan perusteella?
Puheenjohtaja vastasi, että Migri voi myöntää turvapaikan jatkossakin riippumatta poliisin tunnistamisesta.
Sistonen kysyi mitä tunnistamisella haetaan suhteessa auttamiseen.
Puheenjohtaja vastasi, että esityksessä tarkoitetaan virallista tunnistamista.

Keskusteltiin uhrin poistamisesta auttamisjärjestelmästä, Sistonen huomautti että esitutkinta voi päättyä monista eri syistä, jonka vuoksi tulee pohtia uhrin heitteille jätön vaaraa.
Hämäläinen kysyi tarkoittaisiko esityksen mukaan toipumisajan jälkeen kieltäytyminen auttamisjärjestelmästä poistamista, johon puheenjohtaja vastasi että tällöin ennen poistamista tarkasteltaisiin henkilökohtaisia syitä.
Hämäläinen jatkoi kysymällä menettelystä kuntapaikan omaavien osalta: Laukeaako kunnan työntekijän ilmoituksesta Joutsenoon ilmoitusvelvollisuus viranomaisille?
Lyijynen vastasi, ettei kunnista tule kovin paljon yhteydenottoja ihmiskaupan uhrien tunnistamiseen liittyen, vaan ennemminkin esitutkintaviranomaisilta tai työsuojeluviranomaiselta. Ei ole tarpeellista poliisille saada tietää onko mahdollisella uhrilla kotikunta vai ei. Joutseno selvittää uhrin tilanteen. Kotikunnan omaavat uhrit ovat haasteellinen konstruktio. Jos uhrilla on kotikunta ja hän kertoo asioista joissa on viitteitä ihmiskauppaan, niin missä määrin uhrin kotikunnassa osataan neuvoa ihmiskauppaan liittyen? Asiantuntijuus kuntien tasolla linkittyy ihmiskaupan uhrin oikeuksien toteutumiseen.
Länsivuori huomautti, että poliisille voi tulla tunnistamiseen tai esitutkintaan johtavia tietoja muualtakin kuin uhrin kertomana. Auttamista tapahtuu muutakin kautta kuin ihmiskaupan uhrin statuksen myötä.
Hämäläinen sanoi, että esityksessä edellytetään de facto yhteistyötä poliisin kanssa, jos kieltäytyminen yhteistyöstä johtaa esitutkinnan loppumiseen ja auttamisjärjestelmästä poistamiseen. Uhri voi hyvinkin kertoa Joutsenon työntekijöille asioita, joita ei halua kertoa poliisille.
Rothinkin mukaan esityksestä on nähtävissä, että vaikka ei suoraan säädetä yhteistyövelvoitteesta, siitä muodostuu käytännössä ehto auttamiselle. Kansainväliset velvoitteet ovat selkeitä sen suhteen, ettei auttamiselle saa muodostua käytännönkään tasolla yhteistyövelvoitetta.
Sistonen sanoi, että kannattaisi välttää uhrin näkökulmasta tiukentavia toimenpiteitä ja säilyttää hyvät piirteet nykyisessä systeemissä. Ilmoitusvelvollisuutta tulee harkita.
Puheenjohtaja toi esiin, että ilmoitusvelvollisuus sinänsä on ministerinkin linjauksen mukainen, eikä siitä voida luopua. Voidaan kuitenkin pohtia vielä sitä, mihin vaiheeseen prosessia ilmoitusvelvollisuus tulisi.
Länsivuori huomautti että Ruotsissa kaikkia uhreja autetaan kunnissa, ja tapauksista ilmoitetaan heti poliisille. Onko tietoa, miten tämä on vaikuttanut prostituution uhrien tunnistamiseen? Roth vastasi, että on vaikuttanut sielläkin hankaloittavasti. Suomella olisi nyt hyvä paikka tehdä toimivaa lainsäädäntöä.
Keskusteltiin GRETAn kannasta viranomaisiin tunnistavina eliminä. Tulee myös pohtia, miksi tietyt uhrit eivät hakeudu auttamisjärjestelmään. Tavoitetilana on uhrien hakeutuminen auttamisjärjestelmään, tulee pohtia millä keinoin sitä voidaan edesauttaa.

5.	Työryhmän ehdotukset: jatkotyöskentely

Käsitellään seuraavassa kokouksessa.
6.	Muut asiat
Loppuvuodesta hyväksyttiin hallituksen rakennepoliittinen ohjelma. Valtio ottaa vastuulleen ensi- ja turvakodit.
Ihmiskauppakoordinaattorin virka tulee hakuun tammikuun lopussa. Tarkoitus on, että virkaan valittu henkilö aloittaisi toimessaan 1.4.2014.
7.2. mennessä toivotaan lähetettävän HE-luonnosta koskevat kommentit kirjallisena Jutta Grasille.
Kerran kuussa järjestetään ohjausryhmän kokoukset.
Esitys annetaan huhtikuussa 2014 lausunnolle. Työskentely jatkuu lausunnolla olemisen ajankin.
Valmistautuminen Joutsenon vierailulle 25.3.2014.
Helmikuun lopussa ensi- ja turvakotien liitto järjestää tapaamisen, toiveita järjestön suuntaan saa esittää.

Puheenjohtaja	Jorma Vuorio

Sihteeri	Miila Lukkarinen

Automaattisesti päivittyvä allekirjoitusfraasi. Älä poista tätä kenttää, jos allekirjoitat asiakirjan sähköisesti.

Liitteet	Edellisessä kokouksessa hyväksytty pöytäkirja (liite 1) Edellisen kokouksen pöytäkirjaluonnos (liite 2) HE-luonnos (liite 3) Työryhmän selvityslomakeluonnos (liite 4)
Jakelu	Ohjausryhmän jäsenet ja varajäsenet
Tiedoksi	Valtiosihteeri Nahkala Kansliapäällikkö Nerg Erityisavustajat Andersson ja Falk MMO esittelijät