Ihmiskaupan uhreja koskevan lainsäädännön kehittämistä seuraava ohjausryhmä

Aika	Tiistai 25.3.2014 klo 12.15 – 14.00

Paikka	Joutsenon vastaanottokeskus

Läsnä	Jorma Vuorio (pj.), Satu Sistonen/UM, Anna Rautvuori/UM, Mervi Sarimo/OM, Paula Karjalainen/TEM Jari Nyström/RVLE, Mia Poutanen/Poliisihallitus, Anu Wikman-Immonen/ Suomen Kuntaliitto, Anni Valovirta/Maahanmuuttovirasto, Jaana Kauppinen/Pro-tukipiste ry, Essi Thesslund/ Pro-tukipiste ry, Katariina Westman/RIKU, Jutta Gras/MMO, Tiina Snellman/MMO, Tero Mikkola/MMO (siht.)

Kokouksen avaaminen ja esityslistan hyväksyminen
Puheenjohtaja avasi kokouksen ja toivotti osallistujat tervetulleiksi. Esityslista hyväksyttiin.

Edellisen kokouksen pöytäkirjan hyväksyminen
Asiakohtaa ei käsitelty.

HE-luonnoksen käsittely

Puheenjohtajan pyynnöstä Jutta Gras esitteli HE-luonnoksen viimeisimmän version. Gras kertoi, että luonnoksen on määrä lähteä lausuntokierrokselle huhtikuun puolivälissä. Tekstiä on tarkennettu muun muassa uhrin muodollisen tunnistamisen, auttamisjärjestelmään ottamis- ja järjestelmästä poistamistilanteiden sekä ilmoitusvelvollisuuden osalta. Erityisesti tunnistamisen eri tasoihin on kiinnitetty huomiota.

Määritelmät

Keskusteltiin HE-luonnoksen 3 §:n määritelmistä. Eri uhriasemiin perustuvaa mallia pidettiin monimutkaisena ja pohdittiin, millaisia oikeusvaikutuksia mihinkin uhriasemaan liittyy. Katsottiin yleisesti, ettei eri uhriasemiin perustuvaa mallia tulisi luoda, jos siitä ei ole todellista hyötyä. Toisaalta tuotiin esiin, että kaikki auttamisjärjestelmän asiakkaat eivät ole ihmiskaupan uhreja, minkä vuoksi eri uhriasemien määrittely edesauttaisi uhrien tilastointia.

Kuntaliitto katsoi, että auttamisjärjestelmää koskeva määritelmä ei ole tarpeeksi selvä suhteessa kotikunnan omaaviin uhreihin.

Ilmoitusvelvollisuus ja toipumisaika

Järjestötaholta tuotiin esiin, että ilmoitusvelvollisuuden muotoileminen luonnoksessa esitettyyn tapaan johtaisi järjestöjen irtisanoutumiseen työryhmätyöskentelystä. Järjestöjen näkemyksen mukaan ilmoitusvelvollisuus tekee käytännössä yhteistyön järjestöjen ja auttamisjärjestelmän välillä mahdottomaksi. Epäillyllä uhrille on oikeus tietää, että kaikki mitä hän sanoo, ilmoitetaan poliisille, mikä voi johtaa siihen, että uhrit eivät ilmoittaudu lainkaan auttamisjärjestelmään. Todettiin, että yli 90 % epäillyistä uhreista tekee itse tai auttamisjärjestelmän avustamina rikosilmoituksen, eikä ongelmaa näin ollen heidän kohdallaan ole.

Keskusteluissa tuotiin esiin, että ilmoitusvelvollisuutta koskeva sääntely on erittäin hankala kysymys, johon ei ole yhtä vastausta. OM totesi, että RL 15:10 § koskee tilannetta, jossa rikos on hankkeilla. Nyt käsillä olevissa tilanteissa rikos on jo tapahtunut. Säännöksen esitöiden (HE 6/1999 vp) mukaan ilmoitusvelvollisuutta ei ole, jos tiedot ovat niin yksilöimättömiä, että tietoa rikoksesta ei ole. UM:n näkökulmasta on epäselvää, antavatko kansainväliset velvoitteet myöten ehdotetulle sääntelylle.

Auttamisjärjestelmän taholta tuotiin esiin, että ilmoitusvelvollisuus saattaa estää tiettyjen uhrien ohjautumisen auttamisjärjestelmään. Epäillyn uhrin tulee tietää oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan. Toisaalta auttamisjärjestelmän on mahdotonta toimia ilman poliisilta saatavaa tukea muun muassa uhrin suojeluun liittyvissä kysymyksissä. Uhreja saatetaan tulla hakemaan kauempaankin ja toiminnan takana voi olla järjestäytynyt rikollisryhmä. Lainsäädäntö ei ole tällä hetkellä selkeä sen suhteen, miten auttamisjärjestelmän tulisi ilmoituksen suhteen toimia.

Järjestöjen taholta todettiin, että epäillyn uhrin tunnistamisprosessin aikana konsultoidaan usein Joutsenon auttamisjärjestelmää, jolloin tieto mahdollisesta rikoksesta tulee Joutsenon tietoon, mikä johtaisi ehdotetun sääntelyn vuoksi ilmoituksen tekemiseen. Valtaosa järjestöjen kohtaamista tapauksista on sellaisia, joissa rikostutkinta ei ole käynnissä. Usein rikos on tapahtunut ulkomailla, eikä tutkinta ehkä edes ala Suomessa. Osa epäillyistä uhreista pelkää kaikkia viranomaisia. Tämän vuoksi on tärkeää, että auttamisen alkuvaihe kyetään rauhoittamaan. Jos epäillyllä uhrilla ei ole paikkaa, jossa hän voisi turvallisesti oleskella, pyritään saamaan nopeasti auttamisjärjestelmään. Ihmiskauppaan liittyvä järjestäytynyt rikollisuus on ollut suomalaista rikollisuutta. Nämä uhrit eivät tyypillisesti puhu mistään. Jos poliisi ottaisi tutkittavaksi 3 kk:n kuluttua siitä kun henkilö on otettu auttamisjärjestelmään, olisi se nopeaa suhteessa nykykäytäntöön. Suurin osa uhreista haluaa, että asia selvitetään. On kuitenkin eri asia, tulee uhri suoraan viranomaisten tietoon vai järjestöjen tietoon. Jos uhri ottaa ensin yhteyttä järjestöön, hänen on otettava vastuu siitä, haluaako hän lähteä viemään asiaa eteenpäin. Uhri kokee yleensä poliisin suurimmaksi uhkaksi ja pelkää esimerkiksi sitä, mitä hänen läheisilleen tapahtuu. Toisaalta järjestöt informoivat uhreja siitä, että turvallisuusuhkien osalta poliisi on oikea taho uhria suojelemaan.

Poliisihallituksen edustaja totesi Poliisihallituksen toivovan, että yksittäiset tapaukset, joissa järjestöjen mukaan tutkinta ei ole edennyt, saatettaisiin poliisin ylijohdon tietoon.

Keskustelussa nostettiin esiin mahdollisuus arvioida monialaisessa arviointiryhmässä tarve tehdä asiassa ilmoitus poliisille. Poliisihallituksen taholta tuotiin esiin, että poliisi ei voisi jatkossa olla mukana moniammatillisessa arviointiryhmässä, koska poliisilla on kirjaamisvelvollisuus heti kun se saa ryhmässä tiedon tapahtuneesta rikoksesta. Muissa EU-maissa ei poliisin roolia ole asetettu samalla tavalla kyseenalaiseksi.

OM nosti esiin yleisen uhridirektiivin suhteen ihmiskauppadirektiiviin. Vaikka ihmiskauppadirektiivi menee sääntelyssä pidemmälle, koskee yleinen uhridirektiivi kaikkia uhreja. Yleisessä uhridirektiivissä korostuu uhrilähtöisyys, erityisesti silloin jos uhrilla on erityistarpeita. OM pohti, viedäänkö uhrin auttamista nyt käsillä olevassa HE-luonnoksessa toiseen suuntaan. Yleisessä uhridirektiivissä suojelutarve edellyttää erillistä arviointia.

Keskustelussa tuotiin esiin, että ilmoitusvelvollisuus tarvitaan, mutta tulisi harkita, milloin ilmoitus tulisi tehdä. Tältä osin ilmoitusvelvollisuus liittyy toipumisaikaan ja sen pituuteen. Protukipiste toi esiin, että toipumisajan tulisi olla vähintään 3 kk. Tänä aika ei otettaisi yhteyttä poliisiin ilman uhrin nimenomaista lupaa.

Tunnistaminen

Maahanmuuttovirasto pohti, tulisiko tunnistamisen hierarkia tuoda pykälässä paremmin esiin. Nyt Maahanmuuttovirasto on nostettu tunnistavana tahona esitutkintaviranomaisen rinnalle, mikä sinällään on hyvä asia. On myös otettava huomioon, että Maahanmuuttovirasto voi tunnistaa vasta myöntäessään oleskeluluvan, kun taas esitutkinnan käynnistäminen johtaisi tunnistamiseen. Keskustelussa tuotiin esiin, että auttamisjärjestelmä voisi antaa Maahanmuuttovirastolle lausunnon lupaharkinnan taustaksi.

Uhrin poistaminen auttamisjärjestelmästä

OM piti esitettyä säännösehdotusta epätäsmällisenä. Useat tahot pitivät uutta ehdotusta kokonaisharkinnan osalta parempaan suuntaan menevänä kuin aiempaa muotoilua.

Muut asiat

Muita asioita ei ollut.

Jakelu	Ohjausryhmän jäsenet ja varajäsenet
Tiedoksi	Valtiosihteeri Anttoora Kansliapäällikkö Nerg Erityisavustajat Andersson, Falk ja Kalmi MMO esittelijät