Oikeusministeriö				
lainvalmisteluosasto		
PL 25
00023 Valtioneuvosto

ASIA:	Maistraatin lausunto koskien oikeusministeriön asettaman työryhmän ehdotuksesta holhoustoimesta annetun lain ja holhoustoimen edunvalvontapalveluiden järjestämisestä annetun lain muuttamisesta (oikeusministeriön mietintöjä ja lausuntoja 4/2010)  

Lausuman antaja	Hyvinkään maistraatti 						holhoustoimi
PL 73, Urakankatu 1			
05801 Hyvinkää				
puh.kanslia    07187 31004, -31007, -31009
  fax:     	   07187 31029

Lausuma

Yleistä

Holhoustoimilain päivittäminen olisi ehdotetuilta osin käytännössä saatujen kokemusten perusteella tervetullut. Alla on esitetty allekirjoittaneen kommentteja pykäläehdotuksista sekä joitakin allekirjoittaneen omia havaintoja muista kehittämistarpeista.  

Omana näkemyksenäni tuon esille, että myös holhoustoimesta annetun lain 5 §, joka koskee edunvalvojan sopivuutta tehtävään, olisi voitu samalla harkita muutettavaksi. Lain muutosten yhtenä tavoitteena on ollut maistraattien työn oikea kohdentaminen sekä työmäärän vähentäminen päämiehen oikeusturvaa liiaksi vaarantamatta. Tästä syystä myös yksityisiltä edunvalvojilta tulisi voida edellyttää sopivuusarvioinnissa tiettyä kokemusta tai koulutusta (esimerkkinä kokemus kirjanpidosta tai taloudellisten asioiden hoidosta tai esimerkiksi taloudellinen tai juridinen koulutus). Tällä hetkellä maistraatilla ei ole käytännössä juurikaan mahdollisuuksia torjua edunvalvojaa, joka itse haluaa tehtävään ja jota esimerkiksi muut lähisukulaiset puoltavat, vaikka edunvalvojan kokemattomuus taloudellisten asioiden hoidossa olisi melko ilmeistä. Poikkeuksena sopivuuskriteerien kevyempään tulkintaan, voitaisiin pitää esimerkiksi henkilön itsensä vakaata pyyntöä saada tietty henkilö edunvalvojakseen, vaikka koulutusta tai kokemusta ei riittäväsi olisikaan. 

Edunvalvojan riittämättömät taidot tehtävään johtavat käytännössä usein puutteellisen tilin toimittamiseen ja monien päämiehen asioiden hoitamattomuuteen siten, että edunvalvoja saatetaan joutua vaihtamaan, jolloin ainoaksi vaihtoehdoksi usein jää yleinen edunvalvoja, joka joutuu selvittämään päämiehen sotkeentuneet raha-asiat. Koko prosessi vie maistraatissa paljon työaikaa ja myös päämiehen taloudelliset edut saattavat olla vaarassa, kun edunvalvoja ei ole esimerkiksi osannut hakea päämiehelle tarvittavia etuuksia. Mikäli yksityisille edunvalvojille ei sinänsä aseteta laissa kokemukseen tai koulutukseen perustuvia vaatimuksia lainkaan, lisää se osaltaan maistraatin velvollisuuksia opastaa edunvalvojia, mikä taas osaltaan lisää maistraatin työmäärää sekä myös henkilökunnan koulutustarvetta. Päämiehen oikeusturva myös edellyttäisi, että edunvalvojan taloudellinen vakavaraisuus tai vaihtoehtoisesti vastuuvakuutuksen olemassaolo voitaisiin asettaa edellytykseksi edunvalvojan tehtävään. Kun väärinkäytöksiä päämiehen varojen käytön suhteen kuitenkin toisinaan tapahtuu, esiintyy käytännössä valitettavasti sellaisia tapauksia, että edunvalvojalta ei saada perittyä vahingonkorvauksia päämiehelle edunvalvojan varatto-muudesta johtuen. Tällöin edunvalvojan vahingonkorvausvastuu jää käytännössä tyhjäksi kirjaimeksi.

Päämiehen ja läheisten sekä sukulaisten kuulemisen kehittämistarve

	Tarkasteluun tulisi oikeusministeriössä ottaa kuulemista koskevien säännösten muutostarpeet sekä päämiehen että sukulaisten kuulemisten osalta siten, ettei kuulemista ainakaan suoritettaisi riidattomissa asioissa kahteen kertaan – ensin maistraatissa ja sitten käräjäoikeudessa. Käytännössä on usein niin, että maistraatti toimittaa riidattoman hakemuksen mukana käräjäoikeuteen päämiehen tai sukulaisten suostumukset. Siitä huolimatta heitä kuullaan usein käräjäoikeudessa oikeudenkäymiskaaren säännösten perusteella hakemuksen johdosta uudelleen. Tämä aiheuttaa asioiden käsittelyaikojen pitkittymistä sekä kahdenkertaista työtä saman asian varmistamiseksi. Edelleen se aiheuttaa sekä päämiehessä että sukulaisissa hämmennystä kun samaan asiaan tarvitsee vastata kahteen kertaan. 

Keskusteluissa käräjäoikeuden kanssa on myös ilmennyt epäselvyyttä edunvalvontaan haettavan henkilön läheisten – muiden kuin aviopuolison - kuulemisesta. Heidän asemaansa pidetään toisinaan epäselvänä. Osassa istuntoja he ovat saapuvilla kuultavina koko istunnon ajan ja heitä myös erikseen kuullaan. Toisinaan heidän kuulemisensa on ollut riippuvainen siitä, onko maistraatti nimennyt heidät kuultaviksi.  Edelleen myös heidän kirjallisen kuulemisensa tarpeellisuus käräjäoikeuksissa on aiheuttanut keskustelua. Tältä osin olisi tarpeen miettiä, tulisiko heidän asemastaan oikeudenkäynnissä antaa tarkempia säännöksiä.
 
 Ehdotetuista pykälämuutoksista  

17 b § Määräaikaisselvitykset

Muutosehdotus vastaa sitä kokemusta ja palautetta, mitä holhousviranomaisessa on saatu määräaikaisselvitysten yhteydessä. Kirjeiden lähettäminen edunvalvojille ja päämiehille tilanteessa, missä päämies on esim. syvästi kehitysvammainen tai pitkälle dementoitunut, aiheuttaa vastaajissa närkästystä ja se koetaan turhana kyselynä. Muutos vähentäisi myös käytettävää työmäärää.

44 § Edunvalvojan palkkiosta

Edunvalvojan palkkiouudistusta on odotettu pitkään. Asetusta ja mahdollisia uusia tulkintasuosituksia odotetaan pikaisesti. Esimerkiksi omaisuuden perusteella laskettu palkkio aiheuttaa paljon työtä maistraatissa, koska edunvalvojat olettavat että palkkion voi saada suoraan laskelman mukaisena pelkästään omaisuuden määrän mukaisena työmäärästä riippumatta. Palkkio-ohjeeseen ei usein tutustuta ja se tuntuu etenkin yksityisistä edunvalvojista melko vaikeaselkoiselta. Maistraatit kohtuullistavat palkkioita myös hyvin eri tavoin, joka johtaa päämiesten ja edunvalvojien epätasapuoliseen kohteluun. (Palkkiosta on lausuttu myös pykäläehdotuksen 56 §:n kohdalla s. 5).

48 § Omaisuusluettelo

Säännös antaisi maistraatille mahdollisuuden oma-aloitteisesti pidentää esimerkiksi yleisten edunvalvojien velvollisuutta antaa omaisuusluettelo ensimmäisen tilin yhteydessä, ellei ole erityistä syytä vaatia sitä aikaisemmin (vireillä oleva lupa-asia, kantelu yms). Tämä vähentäisi sekä yleisten edunvalvojien sekä maistraatin työtä, kun omaisuusluettelo ja ensimmäinen tili voitaisiin antaa ja tarkistaa samalla kertaa. Yleisesti voidaan tuoda esille sekä Hyvinkään oikeusaputoimiston että Järvenpään oikeusaputoimistojen edunvalvonta-alueiden edunvalvojien toivomuksena on ollut, että omaisuusluettelo voitaisiin pääsääntöisesti antaa yhdessä ensimmäisen vuositilin yhteydessä ja mahdollisesti myös samalla lomakkeella. Ilmeisesti pykäläehdotuksissa on lähdetty siitä, ettei yleisille edunvalvojille ole haluttu myöntää vapautuksia verrattuna yksityisiin edunvalvojiin. 

51 §, 53 §, 55 § tilikautta ja tilin antamista sekä sisältöä koskevat muutokset 

Muutetut ehdotukset antavat maistraatille selkeästi oikeuden ratkaista asiat ilman edunvalvojan hakemusta. Käytännössä yksityiset edunvalvojat suostuvat pääsääntöisesti aina hakemaan tilikauden pidennystä, koska tilin antaminen tuntuu työläältä. Ongelmia on kuitenkin eniten yksityisten edunvalvojien pidemmissä tilikausissa, sillä heille tositteiden säilyttäminen useiden vuosien ajan on osoittautunut hankalaksi. Yleiset edunvalvojat ovat suostuneet aina tilikausien pidennyksiin, jos maistraatti on niitä ehdottanut, mutta yleiset edunvalvojat eivät itse koe erityistä hyötyä pitkistä tilikausista, vaikka ne maistraatin näkökulmasta säästävät usein työtä, kun samalla voidaan tarkistaa useamman vuoden tilit. 

Mahdollisuudesta tilivelvollisuuden kevennyksiin omaisuuden määrästä riippumatta on seikka, mistä on hyvä erikseen säätää laissa. Käytännössä näin on menetelty jo nytkin. Tilin antaminen, esimerkiksi arvokkaasta kiinteästä omaisuudesta vuosittain, ei ole tarkoituksenmukaista (ehdotettu 53 § 2mom).

Estotilin käyttöönotto voisi useissa tapauksissa poistaa vuosittaisen valvontatarpeen sillä useissa tapauksissa juuri alaikäisillä päämiehillä on omaisuutenaan usein lähinnä osuus kuolinpesän kiinteistöön tai asunto-osakkeeseen sekä henkivakuutuskorvaukset. Eläketulot taas on tarkoitettu käytettäväksi elatukseen, joten niiden käyttöä ei lähtökohtaisesti tarvitse erikseen valvoa. Tilikautta ei käytännössä ole tällaisissa tilanteissa uskallettu pidentää, sillä vaarana on ollut, että talletusvaroja käytetään ilman että maistraatti saa siitä tietoa pidennetyn tilikauden aikana. Estotili poistaa tällöin vuosittaisen valvontatarpeen (ehdotettu 53 § 2 mom.). 

Estotilin käyttömahdollisuus vähentää tarvetta myös määrätä yleinen edunvalvoja pitämään hallussaan alaikäisen varoja siihen asti kunnes päämies täyttää 18 vuotta, vaikka taustalla olisi tilanne, jossa päämiehen varoja on jouduttu perimään takaisin lakimääräisen edunvalvojan käytettyä päämiehen varoja muuhun kuin päämiehen tarpeisiin. Käytännössä juuri tämän tyyppisissä tilanteissa ei ole voitu jättää lakimääräisen edunvalvojan yksinomaiseen vallintaan varojen käytöstä päättämistä, koska riskinä on tällöin että varoja käytetään uudestaan muuten kuin päämiehen hyväksi. 

Ehdotetusta 53 § 2 momentista ei mielestäni ole suoraan luettavissa, että tiliehtoihin ja päätöksentekoon ei voitasi kytkeä maistraattia ilman maistraatin suostumusta. Ajatus löytyy kyllä yksityiskohtaisista perusteluista. Saattaisi olla hyvä säätää asiasta erikseen, ettei tällaisia estotilejä pankeissa avattaisi ja maistraattia sidottaisi päätöksentekoon ilman maistraatin myötävaikutusta ja tarkoituksenmukaisuusharkintaa. Ilmeisesti maistraatin suostumus estotilillä olevien varojen käyttämisestä annettaisiin päätöksen muodossa ja päätöksestä voitaisiin valittaa holhoustoimesta annetun lain 87 § 1 mom. mukaisesti hallinto-oikeuteen.  

55 § ja 56 § maistraatin tarkastusvelvollisuudesta ja edunvalvojan palkkiosta

On hyvä, että tilien ja palkkioiden osalta maistraatin tarkastus-velvollisuuden enimmäisrajoista säädetään lailla. Nyt tilanne on käytännössä se, että oikeastaan kukaan ei varmuudella voi tietää onko tullut tarkistaneeksi tilin riittävällä huolellisuudella.

Todettakoon, ettei tilintarkastuksen sisällöstä voida tyhjentävästi koskaan säädellä lain tasolla, joten on tärkeää että ehdotuksessa esitettyä parhaiden käytäntöjen täsmentämistä tehdään aktiivisesti niin normaalin tilintarkastuksen kuin yleispiirteisenkin tilintarkastuksen sisällön täsmentämiseksi. Tämä vaikuttaa myös siihen, että kukin tilintarkastaja voi luottaa tehneensä riittävän tarkastuksen.   Käytännön työssä maistraatin tilintarkastajat usein ilmaisevat huolensa riittämättömistä tiedoistaan esim. erilaisten Kelan tukimuotojen suhteen sekä mahdollisen virkavastuun syntymisen mahdollisuuden. Tästä syystä olisi syytä voida panostaa tilintarkastukseen joko keskittämällä sitä tiettyihin maistraatteihin tai ainakin kouluttamalla tilintarkastajia havaitsemaan erilaisia ongelmia. Pelkkä vastuun korostaminen, esimerkiksi erillisen vahingonkorvausvastuun pykälän säätämisellä (ehdotettu 56 a §), ei nosta tilintarkastajan osaamista, vaan aiheuttaa pelkoa oman osaamisen riittämättömyydestä, joka voi osaltaan jopa aiheuttaa tilin ”liiallisen” tarkastamisen sen sijaan että yritettäisiin keskittyä oleellisiin asioihin. 

Palkkion suuruusluokkaa on vaikea vain päällisin puolin tarkistaa, vaan se edellyttää, että palkkio tarkistetaan edunvalvojan esittämän laskelman pohjalta. Esimerkiksi palkkiorajoittimen osalta laskelma tulee tarkistaa. Pelkkä katselu ei riitä virheiden löytämiseen.

Edelleen voidaan kysyä onko hyväksyttävissä, että tietylle edunvalvojalle annetaan sellainen tiliin tai edunvalvojaan sidottu luottamus, että hänen tilinsä tarkastetaan aina lähtökohtaisesti yleispiirteisesti. Tämä on vastoin sitä ajatusta, ettei tililuokituksissa saisi luokittelun perusteena käyttää edunvalvojan henkilöön liittyvää luokittelua.

56a § Vahingonkorvausvastuu

Asia on ainakin meidän maistraatissa aiheuttanut keskustelua virkavastuun kannalta. Ennen mahdollista lain muutosta tulisi tältä osin pohtia vielä tarkemmin miten vastuu jakautuu työnantajan ja virkamiehen välillä ja missä tapauksissa voisi myös virkamiehen oma vastuu aktualisoitua ottaen huomioon sen, ettei hyvän tilintarkastavan sisällöstä voida laissa antaa tarkkoja määräyksiä. Edelleen tuon esille edellä mainitun seikan, että tilintarkastukseen tarvitaan riittävää panostusta (sekä resurssit että koulutus), jotta hyvä tilintarkastustapa voidaan maistraateissa täyttää. Edelleen pitäisin tärkeänä, että jo tässä vaiheessa pohditaan sitä, miten määrärahojen osalta asia tullaan ratkaisemaan, eli menevätkö mahdolliset korvaukset kunkin viraston omista määrärahoista vai mistä rahoitus korvauksiin saadaan.  

66 a §  holhousasioiden rekisteristä poistaminen

Muutos on tervetullut. On selkeää, että asiasta säädettäisiin nimenomaan holhoustoimilaissa. Rekisterissä on pidetty aivan turhia valvontoja, koska rekisteristä poistamista on pidetty mahdottomana holhoustoimilain nojalla. Hyvinkään maistraatissa on nyt tehty muutama rekisteristä poisto henkilötietolain säännösten perusteella ja nimenomaan tilanteessa, jossa omaisuuden vähentyminen on tapahtunut muusta kuin edunvalvojan laiminlyönneistä.

Tuon esille, että olisiko pykälässä syytä määrätä miten asia tulee maistraatissa vireille, eli joko edunvalvojan hakemuksesta tai maistraatin omasta aloitteesta. Toki edunvalvojaa tulisi asiassa kuulla. 

86 § Kuulemisesta

Virka-apuna suoritettava kuulemismahdollisuus on tervetullut uudistus. Maistraatin virkamiesten on voitava luottaa toisiinsa siten, että kuka tahansa tehtäviä hoitava virkamies osaa ja kykenee luottamaan toisten ammattitaitoon ja osaamiseen. Tällaisia tapauksia on käytännössä määrällisesti melko vähän, joten suuria työajan säästöjä sillä ei saavuteta.

Teknisten laitteiden käyttömahdollisuus on tulevaisuutta silmälläpitäen varmaankin hyvä keino kuulemisten suorittamiseen. Tällaisten kuulemisten suorittaminen kuitenkin edellyttää riittävien laitteiden hankintaa sekä maistraateissa ja esim. hoitokodeissa. Vanhusten kotona tapahtuviin kuulemisiin tällä tuskin on suurtakaan vaikutusta lähitulevaisuudessa, sillä tarvittavia laitteita ei joko henkilöiden kotona ole tai niitä ei osata käyttää.  

 Järjestämislain 5 § esteellisyys

On hyvä, että esteellisyyttä koskevaa sääntelyä täsmennetään, koska tilanne on aiheuttanut jonkin verran ylimääräistä työtä edunvalvonnan siirryttyä oikeusaputoimistojen yhteyteen. On jouduttu hakemaan edunvalvojan sijaisia toisen edunvalvonta-alueen edunvalvojista esimerkiksi ositukseen – ja perinnönjakoon tilanteessa, jossa päämiehet ovat olleet saman palvelun tuottajan yleisten edunvalvojien päämiehiä. 

Ainakin Hyvinkään oikeusaputoimiston edunvalvonta-alueella esteellisyyttä on sovellettu toisinaan melko ahtaasti. Käytännössä tämä on johtanut mm. siihen, että mikäli oikeusaputoimiston oikeusavustaja on ollut henkilön oikeudenkäyntiedunvalvojana edunvalvojanmääräämisprosessissa, on katsottu myös saman palvelun tuottajan yleisen edunvalvojan olevan esteellinen ryhtymään ehdotetuksi edunvalvojaksi, vaikka mitään vastapuoliasetelmaa ei ole. Tällöin joudutaan joko vaihtamaan oikeudenkäyntiedunvalvoja tai ehdottamaan edunvalvojaa toiselta edunvalvonta-alueelta. Tämän kaltaisen tilanteiden välttämiseksi, olisi hyvä pohtia, tarvitaanko asiasta lisäsääntelyä vai onko kysymys säännösten erilaisesta tulkinnasta, jolloin ongelma voitaisiin poistaa asiassa annettavalla ohjeistuksella. 

HYVINKÄÄN MAISTRAATTI
Holhoustoimi

Leena Meri
Hyvinkään maistraatin henkikirjoittaja, varatuomari