OIKEUSMINISTERIÖ
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO
	
Lausuntopyyntö 8.3.2004 (2/481/2004)	
	
KESKUSRIKOSPOLIISIN LAUSUNTO	

Oikeusministeriö on pyytänyt keskusrikospoliisilta lausuntoa luonnoksesta hallituksen esitykseksi keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä tehtyyn yleissopimukseen (jäljempänä EU:n oikeusapusopimus) liitettävän pöytäkirjan hyväksymisestä ja voimaansaattamisesta (jäljempänä pöytäkirja). 

Keskusrikospoliisi esittää lausuntonaan kunnioittavasti seuraavaa:

Yleistä:

Keskusrikospoliisin näkemyksen mukaan pöytäkirja on hyvä täydennys jo olemassa olevaan yhteistyösäännöstöön, vaikkakin osa sen määräyksistä noudattaa eurooppalaisen oikeusapusopimuksen vuoden 1978 lisäpöytäkirjan määräyksiä. 

Yleisperusteluiden sivulla 5 todetaan, että 3 artiklan mukainen määräys pankkitapahtumien valvontapyynnöistä on kokonaan uudenlainen toimenpide. Nimenomaista määräystä tällaisesta valvonnasta ei ole olemassa olevissa sopimuksissa, mutta valvontapyyntöjä on voitu tähänkin asti tehdä, joten täysin uudenlaisesta yhteistyömenetelmästä ei ole kyse. Sivulla 7 olevaa esityksen vaikutukset –kappaletta ehdotetaan muutettavaksi siten, että kiellosta vedota pankkisalaisuuteen korostettaisiin olevan hyötyä kaikenlaisen rikollisuuden selvittämisessä, ei vain talousrikosten kohdalla. Perusteluja voisi myös täydentää korostamalla enemmän pöytäkirjan merkitystä rikoshyödyn jäljittämisessä.

3 artikla (pankkitapahtumien valvontapyynnöt)

Esitysluonnoksen perustelujen sivulla 13 on tuotu esille Suomessa vallitseva sisäasiainministeriön määräykseen perustuva käytäntö siitä, että Suomen poliisilta ulkomaille lähtevät ja Suomen poliisille ulkomailta tulevat oikeusapupyynnöt ohjataan keskusrikospoliisin kautta. Menettely on perusteltu muun muassa siitä syystä, ettei samasta asiasta epähuomiossa ja tiedon puutteen vuoksi toimiteta useampia oikeusapupyyntöjä ulkomaille. Keskusrikospoliisi kannattaa perusteluissa esille tuodun käytännön säilyttämistä.  

4 artikla (luottamuksellisuus):

Keskusrikospoliisi toteaa, että yksityiskohtaisissa perusteluissa salassapitovelvollisuutta tulee pohtia myös viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetun lain (jäljempänä julkisuuslaki) 11 §:n ja 24 §:n 1 momentin 3 kohdan valossa. 

Esityksen perustelut keskittyvät muun tahon kuin asianosaisen tiedonsaantioikeuteen. Käytännössä tietoja ja asiakirjoja pyytää kuitenkin usein rikosasian asianosainen. Tällöin asianosainen voi julkisuuslain 11 §:n mukaan saada tiedon myös muunkin kuin julkisen asiakirjan sisällöstä, jos se voi tai on voinut vaikuttaa hänen asiansa käsittelyyn. Tällaisessa tilanteessa perusteluissa mainituilla kansainvälisillä sitoumuksilla ei liene merkitystä, ellei itse sopimuksessa ole kielletty tietojen luovuttamista, kuten pöytäkirjassa on tehty.

Julkisuuslain 24 §:n 1 momentin 3 kohdan mukaan taas muun muassa poliisin saamat tai laatimat asiakirjat tulevat pääsääntöisesti julkisiksi, kun asia on ollut tuomioistuimessa esillä, jolloin nousee esiin tämän lainkohdan suhde esityksen perusteluissa mainittuun 2 kohtaan (kansainväliset suhteet).

Perusteluissa olisikin hyvä pohtia tältäkin osin asianosaisen tiedonsaantioikeuksia erityisesti ottaen huomioon sen, että julkisuuslain 22 §:n mukaan salassa pidettävää asiakirjaa ei saa luovuttaa sivulliselle. 

6 artikla (täydentävät oikeusapupyynnöt):

Keskusrikospoliisin käsityksen mukaan artiklan mahdollistamat täydentävät oikeusapupyynnöt tuovat joustavuutta jo vireille saatettuun rikosoikeusapuun liittyvään yhteistyöhön ja todennäköisesti nopeuttavat oikeusapupyyntöjen täytäntöönpanoa. EU:n laajentumisen myötä tällaiset tarkentavat määräykset voivat käytännössä osoittautua merkittäviksi, kun yhteistyön piiriin tulee uusia jäsenvaltioita, joiden menettelyt voivat vaihdella keskenään paljonkin.

7 artikla (pankkisalaisuus):

Keskusrikospoliisin käsityksen mukaan artiklan sisältämä kielto vedota pankkisalaisuuteen oikeusavun antamisen kieltäytymisperusteena on erittäin merkityksellinen. Määräys selkiinnyttää osaltaan eurooppalaiseen oikeusapusopimukseen sisältyvää ordre public- kieltäytymisperustetta, kuten esityksen perusteluissa on todettukin. 

8 artikla (kieltäytymisperusteet):

Eurooppalaisen oikeusapusopimuksen 2 artiklan mukaan valtio voi kieltäytyä antamasta oikeusapua, jos kyse on julkista taloutta vastaan (vero-, tulli- tai valuuttarikos) tehdystä rikoksesta. Varaumamahdollisuus sisältyi myös vuoden 1978 lisäpöytäkirjaan. Nyt puheena olevan artiklan mukaan oikeusapua ei saa evätä yksinomaan sillä perusteella, että pyyntö koskee rikosta, jota pyynnön vastaanottanut valtio pitää vero-, tulli- tai valuuttarikoksena. Kaksoisrangaistavuuden osalta artikla määrää, että tämän edellytyksen voidaan katsoa toteutuvan, jos teko vastaa pyynnön vastaanottaneen valtion lainsäädännön mukaista samanlaatuista tekoa. Artiklassa täsmennetään edelleen, että pyyntöä ei saa evätä sillä perusteella, ettei pyynnön vastaanottaneen maan lainsäädännössä ole samanlaista tai vastaavaa veroa tai maksua koskevaa sääntelyä. 

Tämän artiklan osalta pöytäkirja ei sisällä varaumamahdollisuutta, joten pöytäkirjan voimaantulo tehostaa EU:n jäsenvaltioiden välistä rikosoikeusyhteistyötä, koska se rajoittaa entisestään yhteistyöstä kieltäytymisen perusteita. Esimerkiksi Luxemburg on tehnyt varaumia eurooppalaisen lisäpöytäkirjaan, jotka siis eivät ole mahdollisia nyt puheena olevan pöytäkirjan kohdalla.

Voimaansaattamistapa:

Keskusrikospoliisi pitää ehdotettua voimaansaattamistapaa hyväksyttävänä. 

Suomessa on lähiaikoina hyväksytty useampia rikosoikeusapua koskevia yleissopimuksia voimaan blankettilailla. EU:n oikeusapusopimus tulee voimaan kuluvan vuoden toukokuun lopulla, YK:n piirissä solmittu ns. Palermon yleissopimus on tullut voimaan maaliskuussa 2004 ja tulliyhteistyötä koskeva Napoli II yleissopimus tulee todennäköisesti voimaan kesällä 2004. Voidaan sanoa, että rikosoikeusapua koskevasta säännöskokonaisuudesta on muodostunut mutkikas ja kiistämättä vaikeaselkoinenkin. Kansainvälisen yhteistyön jatkuva lisääntyminen ja tiivistyminen tulee samalla pirstaloittamaan rikosoikeusapua koskevaa lainsäädäntöä jatkossa entisestään. Ei liene kuitenkaan tarkoituksenmukaista, että EU:n oikeusapusopimuksen lisäpöytäkirja yksinään saatettaisiin asiasisältöisin lainsäännöksin voimaan. Lisäpöytäkirjan määräykset ovat riittävän yksityiskohtaiset ja tarkkarajaiset, joten niitä voidaan soveltaa sellaisenaan suhteessa muihin EU:n jäsenvaltioihin. 

Lopuksi:

Keskusrikospoliisin näkemyksen mukaan olisi kuitenkin tarpeellista, että kiireellisesti päivitettäisiin se pohjaselvitys, joka Suomessa on tehty kansainvälisen rikosoikeudenhoidon kysymyksistä. Varsin kattava selvitys liittyy oikeusministeriön asettaman kansainvälisten rikosoikeusapuasioiden koordinointia varten asetetun työryhmän mietintöön (Yleisen osaston julkaisuja 1/2000). Mietinnön osa B sisältää käsikirjatyyppisen selonteon, joka olisi mahdollisimman pian syytä saattaa ajan tasalle. Monet eri viranomaiset tarvitsevat jokapäiväisessä työssään ajantasaista ja selkeätä tietoa rikosoikeusapuasioiden hoitamisesta. Päivitystyön jälkeen voitaisiin selvittää, onko tarvetta kansallisen lainsäädännön uudistamiselle ja täydentämiselle.

Keskusrikospoliisin päällikkö	
Poliisineuvos		Rauno Ranta

Rikostarkastaja		Sirpa Laakso