VALTIOKONTTORI			LAUSUNTO
Vakuutus
Vahingonkorvauspalvelut			15.2.2005		Dnro 3/01/2005

OIKEUSMINISTERIÖ				

JAKELU

Viite: OM 24/41/2003, OM008:00/2004; 22.12.2004

VALTIOKONTTORIN LAUSUNTO RIKOSVAHINKOLAIN
UUDISTAMISTYÖRYHMÄN MIETINNÖSTÄ

Oikeusministeriö on 22.12.2004 pyytänyt Valtiokonttorin lausuntoa rikosvahinkolain uudistamistyöryhmän mietinnöstä. Tämän vuoksi Valtiokonttori kunnioittaen esittää lausuntonaan seuraavaa:

Yleistä

Rikosvahinkolain uudistamistyöryhmän mietinnössä ehdotetaan rikosvahinkolain kokonaisuudistusta, jolloin voimassa oleva laki kumottaisiin ja korvattaisiin uudella lailla. Ehdotusta on pidettävä perusteltuna, kun otetaan huomioon, että voimassa oleva laki on yli 30 vuotta vanha ja useiden muutosten johdosta käynyt osin sekavaksi ja vaikeaselkoiseksikin.

Rikosvahinkohakemusten määrä on jatkuvasti noussut samoin kuin siitä johtuva korvausmeno. Etenkin aineettomien vahinkojen osuus kaikista korvattavista vahingoista on lisääntynyt voimakkaasti viime vuosina. Tämänkin vuoksi esityksen tavoite korvaussääntelyn selkeyttämisestä on aiheellinen. Samoin se tavoite, että rikosvahinkolain ja vahingonkorvauslain mukainen korvausturva olisi mahdollisimman yhdenmukainen ja että poikkeamat ilmenisivät suoraan rikosvahinkolaista, lisää sääntelyn ymmärrettävyyttä ja hyväksyttävyyttä kansalaisten silmissä. 

Korvaukset

Mietinnössä esitetään, että rikosvahinkolain korvausaiheet olisivat yhdenmukaiset vahingonkorvauslain kanssa ja että suoritettavat korvauksetkin olisivat pääosin samansuuruisia tuomioistuimessa tuomitun korvauksen kanssa. Koska tuomitut korvaukset erityisesti aineettomissa vahingoissa vaihtelevat nykyisin varsin voimakkaasti tuomioistuinkäytännössä ja vaikka uuden vahingonkorvauslain myötä korvauskäytäntö mahdollisesti aikaa myöten jonkin verran yhdenmukaistuisikin, on perusteltua asettaa mietinnössä esitetyt enimmäiskorvausrajat valtion varoista maksettaville rikosvahinkokorvauksille. Tätä edellyttää paitsi valtion korvausmenon ennustettavuus ja hallittavuus niin erityisesti rikoksen uhrien yhdenvertaisuus suhteessa valtion maksamaan korvaukseen.

Mietinnössä esitetään, että oikeus kärsimyksestä suoritettavaan korvaukseen laajenisi koskemaan törkeiden väkivaltarikosten uhreja. Esityksessä sitä vastoin rajataan korvattavuuden ulkopuolelle tältä osin ns. tavallisen pahoinpitelyn uhrit. Esitettyä rajausta on pidettävä perusteltuna paitsi valtion korvausmenojen hallittavuuden kannalta niin myös korvaustoimen hallinnon kannalta. Pahoinpitelyjä koskevat korvaushakemukset käsittävät niin suuren osan vuotuisesta hakemusmäärästä, että kussakin tapauksessa erikseen harkittavan kärsimyskorvauksen määrittely vaatisi yksinomaan asianmukaisen korvauskäsittelyn järjestämiseksi varsin suuren resursoinnin.

Surmansa saaneen läheisen korvaussuojaa esitetään mietinnössä selvästi parannettavaksi nykyisestä. Sellaiselle läheiselle, jolle on aiheutunut kuolemantapauksen seurauksena henkilövahinko, esitetään korvattavaksi tästä johtuvat tarpeelliset sairaanhoitokustannukset ja muut tarpeelliset kulut sekä ansionmenetys. Korvausmenon hallitsemiseksi tässä ehdotettua 5.000 euron enimmäiskorvausmäärää on pidettävä hyvin perusteltuna. Koska surmansa saaneen läheinen voi saada itselleen syntyneet tosiasialliset kulut korvattaviksi, on asianmukaista, ettei hänelle enää suoriteta ylimääräistä korvausta kärsimyksen muodossa, joten esitystä on tältäkin osin pidettävä erittäin hyvin harkittuna kokonaisuutena.

Esinevahingot

Esinevahinkojen osalta mietintö esittää etupäässä tarkennuksia ja selvennyksiä nykyisin voimassa olevaan lakiin. Erityisesti harkinnanvaraisen korvattavuuden selkiinnyttäminen asettamalla edellytyksiä aiheutuneen vahingon määrälle sekä vahingonkärsineen avuttomuudelle edesauttaa vahingon korvattavuuden tasapuolista arviointia.

Korvausjärjestelmän tehostaminen

Korvausjärjestelmän tehostamiseksi mietinnössä esitetään rikosvahinkolautakunnan lakkauttamista, korvattavan vahingon vähimmäismäärän korottamista 170 euroon sekä osin enimmäismäärien asettamista aineettomien vahinkojen korvauksille. Rikosvahinkolautakunnan lakkauttaminen onkin mietinnössä ilmenevistä syistä johtuen varsin perusteltavissa ja johtanee kaikkien rikosvahinkohakemusten käsittelyajan lyhentymiseen ja erityisesti niiden hakemusten, joista voimassa olevan lain mukaan pyydettäisiin ennen asian ratkaisemista lautakunnan lausuntoa.

Korvattavan vahingon vähimmäismäärän korottamisen toivotut vaikutukset korvausprosessiin lienevät vaikeammin ennakoitavissa. Jotta toivottu tulos vähentyneiden hakemusmäärien muodossa saavutettaisiin, tulee korvausten hakijoiden tietää asetetusta vähimmäisrajasta ja lisäksi noudattaakin sitä. Tämä asettaa varsin suuren haasteen uudesta lainsäädännöstä tiedottamiselle. Lisäksi pitäisi pystyä välttämään se, ettei korvausmääriä tietoisesti pyritä nostamaan niin, että ainakin vähimmäisraja ylittyy. Korvausprosessin kannalta toivottuja vaikutuksia olisikin varmemmin saatavilla, mikäli vähimmäisrajaa korotettaisiin nyt esitetystä ainakin 200 euroon. 

Aineettomien vahinkojen korvausten enimmäismäärät yksinkertaistavat ja nopeuttavat jonkin verran korvausprosessia, koska isoimpien ja vaikeimmin arvioitavien korvausten vaatima yksityiskohtainen harkinta osin vähenee.

Taloudelliset vaikutukset

Mietinnössä esitetyin tavoin rikosvahinkojärjestelmän korvausmeno lisääntyy vähintään 3-4 miljoonaa euroa vuodessa. Lisäys johtuu pelkästään niistä uudistuksista, joita esitys sisältää rikoksen uhrin aseman parantamiseksi. Lakiesityksen tavoitteiden toteutumiseksi tulee tarvittavan rahoituksen riittävyydestä ja varmuudesta huolehtia jo uutta rikosvahinkolakia säädettäessä. 

Kuten mietinnössä todetaan, lakiesityksen kustannuksia arvioitaessa ei ole voitu huomioida sitä rahoitustarvetta, mikä aiheutuu Valtiokonttorissa tällä hetkellä olevan hakemusruuhkan käsittelystä. Rikosvahinkokorvauksiin on viime vuosien budjeteissa ollut varattuna 6,25 miljoonaa euroa, todellisen tarpeen ollessa n. 2 miljoonaa euroa suurempi, mikä määrä onkin sittemmin saatu syksyn lisäbudjeteissa. Lisäksi on huomattava, että rikosvahinkohakemusten määrä on ollut jo useita vuosia varsin voimakkaasti kasvava, mikä luonnollisesti lisää korvausmenoa. Todellista korvausmenon tarvetta arvioitaessa on siis ehdottomasti huomioitava mainitut menoja kasvattavat tekijät, jotta lakiesityksessä asetetut tavoitteet rikoksen uhrin aseman parantamiseksi voivat realistisesti toteutua. 

Yhteenveto

Rikosvahinkolain uudistamista koskeva esitys on hyvin harkittu ja tasapainoinen kokonaisuus, joka toteutuessaan parantaa rikoksen uhrin jo nykyisinkin varsin vahvaa asemaa Suomessa. Erityistä huomiota tulee kuitenkin kiinnittää siihen, että korvausjärjestelmälle jo alusta alkaen turvataan riittävät korvausmäärärahat. Tältä osin tulee heti ottaa huomioon nykyiseen määrärahaan sisältyvä n. 2 miljoonan euron alibudjetointi sekä jatkossa korvaushakemusten ilmeisestä kasvusta johtuva lisämäärärahan tarve.

Toimialajohtaja		Timo Laitinen

Linjanjohtaja				Marja-Liisa Taipale