TULLISELVITYSRIKOSLAINSÄÄDÄNTÖÄ (OIKEUSMINISTERIÖN TYÖRYHMÄMIETINTÖ 2006:3) KOSKEVA LAUSUNTOPALAUTE 

Lausuntopalaute ilmenee tarkemmin lausuntotiivistelmästä (oikeusministeriön lausuntoja ja selvityksiä 2006:13).  

1.	KRIMINALISOINNIN TARPEESEEN JA TOIMIVUUTEEN LIITTYVÄT KYSYMYKSET   

1.1. Ehdotetun sääntelyn tavoitteet ja rikoslainsäädännön hyväksyttävälle käytölle asetettavat yleiset edellytykset 

Useissa ehdotettua sääntelyä vastustavissa lausunnoissa se liitetään ainoastaan tai pääasiallisesti verotuksellisiin tai veropetoksellisiin kysymyksiin. Työryhmän enemmistön mukaan nämä kysymykset eivät ole erityisen merkityksellisiä. Tämä käsitys liittyy ehdotetun lainsäädännön tavoitteisiin, jotka ilmenevät mietinnön sivulta 27:

1)	Rajat ylittävän talousrikollisuuden ehkäiseminen ja talousrikosten selvittämisen edistäminen. Vääriä tai puutteellisia tietoja sisältäviä tulliviranomaisen asiakirjoja voidaan käyttää erehdyttämistarkoituksessa muidenkin kuin veropetosten tekemiseen. Erehdyttäminen voi kohdistua esimerkiksi yksityishenkilöön. Ehkäisemistavoite voi toteutua ennalta ehkäisevästi rangaistusten koventamiseen liittyvän pelotevaikutuksen kautta ja luonnollisesti myös vääristä tai puutteellisista tiedoista kiinnijäämisen kautta.  Tulliselvitysrikoksia voitaisiin tutkia perusteellisemmin kuin tullirikkomusta, mikä saattaisi olla omiaan myös tuomaan esiin muita tulliselvitysrikoksiin liittyviä rikoksia. Tämä liittyisi tulliselvitysrikoksen törkeään tekomuotoon silloin, kun taustalla on organisoitua rikollisuutta, jonka muodostamassa kokonaisuudessa tulliselvitysrikos olisi yksi osateko. 

2)	Arvonlisäveroa koskevien valtion fiskaalisten intressien edistäminen. Rangaistusuhkan korottavalla vaikutuksella voi olla esimerkiksi verorikoksia ennalta ehkäisevää vaikutusta, mikä liittyy edellä kohdassa 1 todettuun talousrikollisuuden ennalta ehkäisemiseen. 

3)	Tullilaitoksen on Euroopan yhteisön tullijärjestelmään kuulumisen kautta turvattava myös yhteisön ja sen jäsenvaltioiden etuja. Tätä tavoitetta saatetaan edistää rikosoikeudellista sääntelyä kehittämällä, vaikka yhteisölainsäädännöstä johdettavaa kriminalisointivelvoitetta ei olekaan.   

4)	Tullilaitoksen toimintaedellytysten turvaaminen. Kuten mietinnön sivuilla 6-9 olevasta melko suppeastakin kuvauksesta ilmenee, tullilaitoksen tehtäväkenttä on hyvin laaja. Sen toiminta perustuu laitoksen kanssa asioivilta saataviin ilmoituksiin ja tietoihin. Ilmoitus- ja tietojenantovelvollisuutta ja sen oikeaa toteuttamista voidaan edistää kriminalisointeja tehostamalla. 

5)	Riittävän ankaran moitteen kohdistaminen lievää ankarampiin tekoihin. Tulliselvitysrikossääntely tulisi koskemaan tekoja, jotka nykyään ovat vain sakolla rangaistavia tullirikkomuksia. Sakkorangaistus ei riittävästi osoita rikoksen moitittavuutta esimerkiksi silloin, kuin tullirikkomuksia tehdään suunnitelmallisesti, ammattimaisesti tai toistuvasti tai kun menettely koskee suuria tai arvokkaita, jopa miljoonien eurojen arvoisia tavaraeriä. Nyt kysymyksessä oleva menettely vain harvoin täyttää ankarammin rangaistavan rikoksen eli veropetos-, salakuljetus- tai säännöstelyrikoksen tunnusmerkistön.  

Mietinnössä on todettu pakkokeinojen käyttömahdollisuuden laajentuvan ja tehostuvan, jos ehdotettu tulliselvitysrikossääntely säädetään. Sakolla rangaistavan tullirikkomuksen kohdalla pakkokeinoja ei voida juurikaan käyttää. Joistakin kielteisistä lausunnoista voi saada sen kuvan, että mietinnön mukaisella lainsäädännöllä pyritään jotenkin pakkokeinojen käyttöön vain niiden käytön itsensä vuoksi. Kysymys on kuitenkin siitä, että pakkokeinojen parempi käyttömahdollisuus avautuu, jos ensinnäkin uusia kriminalisointeja ja niihin liittyviä rangaistusasteikkoja pidetään tarpeellisina edellä 1-5 kohdassa mainittujen tavoitteiden valossa ja jos lisäksi pakkokeinojen käytön laissa, lähinnä pakkokeinolaissa (450/1987) säädetyt edellytykset täyttyvät. 

Rikoslainsäädännön hyväksyttävälle käytölle asetettavien yleisten edellytysten osalta nykyisin kiinnitetään huomiota lakivaliokunnan eri yhteyksissä (LaVM 15/2005 vp ja LaVL 9/2004 vp) muotoilemiin perusteisiin:
-	kaikelle rikoslainsäädännölle on oltava hyväksyttävä peruste, 
-	on kyettävä osoittamaan painava yhteiskunnallinen tarve, joka edellyttää uuden rikostunnusmerkistön säätämistä, 
-	säädettävän kriminalisoinnin tulee olla ennaltaehkäisevä ja 
-	tunnusmerkistön on oltava täsmällinen ja tarkkarajainen. 

Toisin kuin joissakin lausunnoissa on esitetty, kysymyksessä ei olisi uuskriminalisointi. Tullirikkomuksesta erotettaisiin joitakin tärkeimpiä ja vakavammaksi arvioituja tekomuotoja ankaramman rangaistusuhan (tulliselvitysrikos ja törkeä tulliselvitysrikos) piiriin. Tämän näkökohdan voi katsoa lähtökohtaisesti jossakin määrin madaltavan ehdotettujen rangaistussäännösten lainsäädäntökynnystä verrattuna tapauksiin, joissa on kysymys rangaistavan käyttäytymisen sisällön suhteen täysin uuden rangaistussäännöksen säätämisestä. 

Mitä tulee lakivaliokunnan esittämistä perusteista kolmeen ensimmäiseen, ne liittyvät olennaisesti edellä esiin tuotuihin lainsäädännön tavoitteisiin sekä niistä ja muista lainsäädännön tarpeeseen liittyvistä kysymyksistä mietinnön sivuilla 20-27 lausuttuun. Tässä voi nostaa esiin sen lisäksi, mitä edellä lainsäädännön tavoitteista on todettu, vielä seuraavat näkökohdat:
-	korkeimman oikeuden ratkaisun KKO 2004:56 perusteella tavaran väärän arvon ilmoittaminen ei yksinään riitä arvonlisäverotukseen liittyvän veropetostutkinnan lähtökohdaksi, 
-	talousrikostorjunnan kannalta yhteiskunnallista tarvetta näyttää olevan keinoille, joilla voidaan olettaa olevan vaikutusta ilmiönä vakavasti otettavan (kansainvälisen) talousrikollisuuden torjunnassa (hallitusohjelma, sisäasiainministeriön asettama talousrikostutkinnan nykytilaa ja lainsäädännöllisiä kehittämistoimenpiteitä selvittänyt työryhmä, sisäisen turvallisuuden ohjelma ja valtioneuvoston periaatepäätös talousrikollisuuden ja harmaan talouden vähentämiseksi vuosina 2006 – 2009) ja 
-	tavoitteen ollessa tietojenantovelvollisuuden täyttämisen sekä oikeiden ja riittävien tietojen antamisen edistäminen, kriminalisoinnin tehostamisella voidaan olettaa olevan merkitystä; mitään vastaavaa kriminalisoinnin korvaavaa nimenomaan tullitoimenpiteen suorittamishetkeen liittyvää keinoa ei ole esitettävissä.

Lakivaliokunnan esittämistä kriminalisoimisperusteista jossakin määrin ongelmallisena voidaan ehdotetun sääntelyn kannalta pitää neljättä eli tunnusmerkistön tarkkarajaisuutta ja täsmällisyyttä koskevaa perustetta. Rangaistavaahan olisi perustekomuodon (rikoslain 46 a luvun 1 §) mukaan tullitoimenpiteeseen liittyvän ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyöminen tai sellaiseen toimenpiteeseen liittyvän väärän tai puutteellisen tiedon antaminen tulliviranomaiselle. Useissa lausunnoissa tunnusmerkistöjä on pidetty vaikeaselkoisina, laveina, tulkinnanvaraisina tai ongelmallisesti muusta lainsäädännöstä sisältönsä saavina. Työryhmä käytti huomattavan määrän aikaa perustekomuodon (rikoslain 46 a luvun 1 §) muotoiluun erilaisten vaihtoehtojen läpikäymisen kautta, mutta siitä huolimatta lopputulokseen ei voi olla täysin tyytyväinen.   

Siitäkin huolimatta, että tullitoimenpide on määritelty tullilain (1466/1994) 3 §:n 1 momentin 4 kohdassa (”tullilaitoksen toimivaltaan kuuluva virkatoimi”), perustekomuodon tunnusmerkistössä mainittua ilmaisua ”tullitoimenpiteeseen liittyvä” voidaan perustellusti pitää epäselvänä. Tullitoimenpiteisiin liittyvistä tapauksista voidaan parhaimmillaan esittää joitakin esimerkkejä. Kuten mietinnössä todetaan, ilmoittamis- ja tiedonantovelvollisuus perustuisi usein tullilainsäädäntöön, jolle on olemassa vain yleisluonteinen määritelmä tullilain perusteluissa (HE 257/1994 vp): koodeksi (Euroopan unionin neuvoston asetus yhteisön tullikoodeksista) sekä sen täytäntöönpanemiseksi yhteisön tasolla tai kansallisella tasolla annetut säännökset. Rangaistava käyttäytyminen ei siis ole tarkkarajaisesti ja täsmällisesti kuvattavissa pykälässä ja se perusteluissa. 

1.2. Eräät muut kriminalisoinnin tarpeeseen ja toimivuuteen liittyvät kysymykset  

Vaihtoehtoisten ratkaisumallien etsintä 

Joissakin lausunnoissa on kiinnitetty huomiota siihen, että mietinnön valmistelussa ei ole asianmukaisesti selvitetty vaihtoehtoisia ratkaisumalleja. Vaihtoehtoisista ratkaisumalleista on tuotu esiin viranomaisyhteistyön kehittäminen ja veropetosääntelyn kehittäminen. Työryhmän määräaika oli suhteellisen lyhyt eli neljän kuukauden mittainen. Sen puitteissa ei ollut mahdollista kuin arvioida sitä, onko tulliselvitysrikoslainsäädännölle löydettävissä perusteita ja tarvetta ja myönteisessä tapauksessa valmistella säännökset perusteluineen. 

Vaikka työryhmässä oli ainoastaan vähäisessä määrin mahdollista keskustella kriminalisoinnin vaihtoehdoista niiden selvittämisestä puhumattakaan, vaihtoehtojen jatkoselvittämiseen on syytä suhtautua varauksellisesti. Jatkoselvittämistä esittäneetkin ovat tuoneet vaihtoehtoja esiin varsin niukasti. Veropetossääntelyn kehittämisen osalta on syytä kiinnittää huomiota kahteen seikkaan:
1)	Ehdotetun sääntelyn tavoitteet huomioon ottaen kysymys on vain osittain verorikosoikeudellisesta kehittämistarpeesta. Jos kysymys on yleisestä tulliviranomaisten toimintaan liittyvästä sääntelytarpeesta, ei ole tarkoituksenmukaista säätää rangaistussäännöksiä erikseen toisaalta verotuksellisia tapauksia ja toisaalta muita tapauksia silmällä pitäen.
2)	Veropetossäännösten mahdollisen kehittämistarpeen esiin tuoneet eivät ole millään tavalla määrittäneet sitä, miten säännöksiä voitaisiin mahdollisesti muuttaa. On huomattava, että veropetossäännöksissä jo nyt kriminalisoidaan veron välttämisen yrittäminen. On epäselvää, miten arvonlisäveromenettely huomioon ottaen veropetosrikoksiin syyllistymisen alarajaa voitaisiin laskea nykyisestä. Tämä liittyy siihen, että arvonlisävelvollisuuden täyttämiseen liittyviä toimenpiteitä tehdään vasta tullilaitoksen kanssa asioimisen jälkeen.    

Ehdotettujen rangaistussäännösten soveltamisala ja suhde olemassa oleviin rangaistussäännöksiin 

Lausunnoissa on tuotu esiin se, että 
-	on vaikea hahmottaa tapauksia, joihin ehdotetuilla säännöksillä on tarkoitus puuttua ja 
-	ehdotettu sääntely on säännösten soveltamisalojen epäselvän suhteen vuoksi lakiteknisesti epäonnistunut. 
Mainittuihin asioihin liittyy se, että ehdotetut rangaistussäännökset olisivat toissijaisia veropetos-, salakuljetus- ja säännöstelyrikossäännöksiin nähden. 

Edellä mainittuihin kysymyksiin kohdistettu kritiikki on sinällään vakavasti otettavaa. Säännösten soveltamistapaukset, soveltamistiheys ja soveltamisen käytännön toimivuus olivat työryhmääkin mietityttäneitä kysymyksiä. 

Työryhmässä olleiden Tullihallituksen edustajien arvion mukaan tulliselvitysrikosta ja törkeää tulliselvitysrikosta koskevaa rangaistussäännöstä sovellettaisiin joitakin kymmeniä kertoja vuodessa. Säännösten vähäiseen soveltamismäärään ei sinällään tulisi kiinnittää liikaa huomiota. Rangaistussäännöksen arvoa ei voida mitata yksinomaan eikä välttämättä pääsääntöisestikään sen mahdollisilla soveltamiskerroilla. Sääntelyllä voi olla rikosten tekemistä ehkäisevää yleisestävää ja mahdollisesti myös erityisestävää vaikutusta. Joissakin tapauksissa voi lisäksi olla kysymys huomattavan arvokkaista omaisuuseristä. 

Ei ole edelleenkään ilmennyt syitä poiketa työryhmän enemmistön näkemyksestä, jonka mukaan säännökselle on löydettävissä oma sovellutusalansa. Tullilaitoksen käsiteltäväksi tulee tapauksia, joissa tietoja jätetään antamatta tai annetaan väärinä tai puutteellisina ja joissa ei ole ainakaan vielä kysymys rikoslain 46 luvun 1-5 §:ssä tarkoitetuista tapauksista siitäkään huolimatta, että mainituissa pykälissä yritys rinnastetaan täytettyyn tekoon.  Tästä lähtökohdasta huolimatta ehdotettuihin kriminalisointeihin voi katsoa liittyvän huomioon ottamisen arvoisia ongelmia:
1)	Tahallisella tulliselvitysrikoksella pyrittäisiin käytännössä usein veropetosrikoksen tai jonkin muun rikoksen tekemiseen, jolloin kriminalisointi voitaisiin asiallisesti katsoa mainitun rikoksen valmistelun kriminalisoimiseksi. Kriminalisoinnin valmisteluluonteisuutta onkin kritisoitu lausuntopalautteessa. Nyt kysymyksessä olisi vielä sikäli erityisluonteinen valmistelun kriminalisoiminen, että valmisteltavasta rikoksesta ei tarvitsisi olla käsitystä. Lisäksi ehdotettujen rangaistussäännösten enimmäisrangaistukset rinnastuisivat esimerkiksi täytettyjen veropetorikosten enimmäisrangaistuksiin.  
2)	Jos tietojen antamatta jättäminen tai väärien tai puutteellisten tietojen antaminen paljastuu vasta tulliviranomaisten kanssa asioimisen jälkeen, ehdotettujen säännösten toissijaisuuteen voi liittyä käytännön ongelmia rikostutkinnan ja rikosten otsikoinnin kannalta. Näitä ongelmia on tässä vaiheessa kuitenkin vaikea arvioida. 

Rikoksen valmisteluun liittyvän näkökohdan merkitystä arvioitaessa voidaan todeta se, että jaksossa 1.1. esitettyjen seikkojen, erityisesti ehdotetun lainsäädännön tavoitteiden perusteella kysymyksessä ei olisi pelkästään muiden rikosten valmisteluun kohdistuva kriminalisointi. Edelleen on syytä tässäkin yhteydessä muistuttaa siitä, että kysymyksessä on jo nyt rangaistava menettely (tullirikkomus). Merkittävä näkökohta tämä valmisteluun liittyvä on joka tapauksessa. Rikoksen valmistelun kriminalisoiminen on erittäin harvinaista, ja epäilyjä ja arvosteluja voidaan olettaa tulevan kohdistetuiksi tapauksiin, joissa ”valmisteltavasta” rikoksesta ei ole mitään tarkempaa selvitystä tai näkemystä. 

Ehdotuksen rangaistusjärjestelmän kuormitusta lisäävä vaikutus vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon kautta 

Ehdotetut rangaistussäännökset mahdollistaisivat tullirikkomusta koskevasta poiketen vankeusrangaistuksen tuomitsemisen. Tämä mahdollisuus olisi pitkälti teoreettinen tulliselvitysrikoksen kohdalla. Lisäksi harvat tuomitut vankeusrangaistukset olisivat käytännössä ehdollisia. Joistakin harvoista törkeistä tulliselvitysrikoksista voitaisiin ajatella tuomittavan ehdoton vankeusrangaistus, mutta tällöin liikutaan vähäisissä, jopa marginaalisissa vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon lisäyksissä. Ehdottoman vankeusrangaistuksen tuomitsemiseen vaikuttavat monet rikoslain 6 luvun nojalla huomioon otettavat seikat eikä yksinään törkeää tulliselvitysrikosta koskeva rangaistussäännös rangaistusasteikkoineen.

Kansainvälisen vertailun merkitys 

Lausuntopalautteessa on katsottu, että kansainvälinen vertailu ei puolla ehdotettua sääntelyä. Lausuntopalautteen ei voi katsoa antava syytä muuttaa mietinnössä esitettyä käsitystä, jonka mukaan kansainvälisen vertailun tiedoista ei voida tehdä pitkälle meneviä johtopäätöksiä.

Vertailumaiden rangaistusjärjestelmät vaihtelevat huomattavasti. Lisäksi kansainvälistä vertailua tehtäessä ei saada aina riittävästi tietoa vertailumaiden säännöksistä. Jos katsotaan vertailumaiden tietoja tässä tapauksessa, niistä voidaan myös löytää vastaavuuksia nyt ehdotettujen säännösten kanssa. Esimerkkinä voidaan mainita Ruotsin tullirikoksia koskevat säännökset. Toisaalta esimerkiksi Saksan lainsäädäntö voidaan esittää esimerkkinä vastakkaisesta tilanteesta. Joissakin valtioissa (esimerkiksi Latvia) ankarasti rangaistavan menettelyn piiri on laaja käsittäen erilaisia tekoja. 

2.	EHDOTETUN SÄÄNTELYN YKSITYISKOHDAT 

Yksityiskohtaisesta lausuntopalautteesta osa liittyy tunnusmerkistön vaikeaselkoisuuteen, laveuteen ja tulkinnanvaraisuuteen. Näitä kysymyksiä on käsitelty edellä, koska tunnusmerkistön tarkkarajaisuuteen ja rikoslainsäädännön täsmällisyyteen liittyvät kysymykset kuuluvat pikemminkin kriminalisointiperusteiden yhteydessä käsiteltäviksi. 

Ehdotettujen säännösten sijaintipaikka 

Professori Viljasen mukaan ehdotetut säännökset tulee sijoittaa rikoslain 46 lukuun. Niin voidaan varmaan tehdä, jos tulliselvitysrikossääntelyyn päädytään. 

Eräät säännöksen soveltamisalaan liittyvät kysymykset 

Lausunnoissa on kiinnitetty huomiota
-	siihen, että myös rajavartiolaitos suorittaa tullivalvontaa, 
-	käteiseen rahaan ja kauttakuljetuksen vakuusmaksuihin sekä 
-	puuttumiseen kaksoislaskutukseen ja vientiin liittyviin tapauksiin, joissa rikoksentekijä on Suomen ulkopuolella. 

Tunnusmerkistön muuttaminen ehdotetusta niin, että sen piiriin tulisi myös tullilaitoksen lukuun toimivat viranomaiset (esimerkiksi rajavartiolaitos) vaikuttaa perustellulta. Siitä on kuitenkin keskusteltava mahdollisessa jatkovalmistelussa. Kysymykseen olisi tärkeää saada ainakin tulliviranomaisten näkemys. 

Mietinnön lähtökohta oli se, että rangaistussäännökset liittyisivät tapauksiin, joissa moitittava menettely kohdistuu Suomen tulliviranomaiseen. Tämä koskisi niin kaksoislaskutustapauksia kuin muitakin tuontiin ja vientiin liittyviä tapauksia, joissa tietoja jätetään antamatta tai annetaan vääriä tai puutteellisia tietoja. 

Työryhmä halusi tässä vaiheessa rajata käteisen rahan soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä liittyy siihen, että yhteisön alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonnasta tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1889/2005 kansallista täytäntöönpanoa, seuraamukset mukaan lukien, harkitaan kokonaisvaltaisesti erikseen. Tällainen soveltamisalan rajaus on niin merkittävä, että jos asia etenee jatkovalmisteluun, siinä yhteydessä rajaus tulisi ilmeisesti lisätä lakitekstiin. Työryhmävaiheessa rajaus katsottiin riittäväksi tehdä perusteluissa. 

Tuottamukselliset rikokset 

Mietinnössä lähdettiin tullirikkomusta koskevan säännöksen mukaisesti siitä, että tulliselvitysrikos olisi eri tekomuodoissaan rangaistava myös törkeästä huolimattomuudesta tehtynä. Tämä liittyisi myös siihen, että nykyistä ankaramman rangaistusvastuun piiriin kuuluvat toimijat olisivat yleensä asiantuntevia tahoja kuten huolitsijoita, joilta voidaan käytännössä edellyttää tavallista kansalaista enemmän. 

Painavimmat huomautukset törkeää tekomuotoa vastaan tulevat professori Viljaselta, jonka mukaan törkeän tuottamuksen kriminalisointi olisi epäasianmukaista, kun lähirikokset (esimeriksi veropetos) ovat rangaistavia vain tahallisesti tehtyinä ja kuitenkin rangaistusasteikot olisivat samanlaiset. 

Törkeän tuottamuksen jättämistä kriminalisoinnin ulkopuolelle tukee se, että nyt ehdotettavalla sääntelyllä pyritään erityisesti talousrikollisuuden torjuntaan ja ankaramman rangaistusvastuun piiriin kuuluvat teot olisivat käytännössä vain tahallisia. Lisäksi on huomattava se, että törkeän tuottamuksen ottaminen rangaistusvastuun piiriin on erittäin harvinaista, minkä vuoksi kysymyksessä olevan syyksilukemisen asteen mukaan ottamiselle olisi löydettävä erityisiä syitä. 

Tulliselvitysrikosten säätäminen rangaistavaksi vain tahallisina on tarkemmin ajateltuna perusteltua. Jos niin tehdään, on mietittävä tullirikkomusta koskevaa rangaistussäännöstä tältä kannalta. Myöskään lievästä sakolla rangaistavasta tullirikkomuksesta ei ehkä tulisi rangaista tapauksissa, joissa teko on tehty törkeästä huolimattomuudesta. 

Rangaistusasteikot 

Mietinnössä lähdettiin kolmiportaisten tunnusmerkistöjen normaaleista rangaistusasteikoista (sakko, sakko - kaksi vuotta vankeutta ja neljä kuukautta - neljä vuotta vankeutta). Herättää voidaan kysymys siitä, kuinka moitittavia tulliselvitysrikoksen eri tekomuodot itse asiassa ovat. Sikäli kuin kysymys on valmisteluluonteisesta toiminnasta, ymmärrettävänä voidaan pitää lausunnoissa esiin tuotua arvostelua valmistelun rangaistustason rinnasteisuudesta täytetyn rikoksen rangaistustasoon.

Asian mahdollisessa jatkovalmistelussa on syytä harkita sitä, pitäisikö esimerkiksi tulliselvitysrikoksen enimmäisrangaistuksen olla yksi vuosi vankeutta ja törkeän tulliselvitysrikoksen enimmäisrangaistuksen kolme vuotta vankeutta. Törkeän rikoksen kohdalla enimmäisrangaistuksen laskeminen tarkoittaisi sitä, että eräiden pakkokeinojen käyttömahdollisuus sulkeutuisi pois, jos pakkokeinolakia ei vastaavasti muuteta. Tämä koskisi ainakin televalvontaa ja teknistä kuuntelua. 

Oikeushenkilön rangaistusvastuun ulottuvuus 

Valtakunnansyyttäjänviraston lausunnossa ihmetellään sitä, että oikeushenkilön rangaistusvastuuta ei ole ehdotettu ulotettavaksi tulliselvitysrikoksen perustekomuotoon. Tältä osin voidaan todeta, että oikeushenkilön rangaistusvastuu on haluttu ulottaa törkeään tekomuotoon niiden kriteerien perusteella, joita oikeushenkilön rangaistusvastuulle ja sen käytön laajentamiselle on lainvalmistelutöissä asetettu lähtien hallituksen esityksestä HE 95/1993 vp. 

Lähtökohta on, että oikeushenkilön rangaistusvastuuta tulisi käyttää vain melko harvojen ja suhteellisen vakavien rikostyyppien seuraamuksena. Tämä liittyy siihen, että yhteisösakkoprosessi siihen liittyvine asian selvittelyineen on raskas menettely vähäisiä rikoksia silmällä pitäen. Yhteisösakko on perusteltu esimerkiksi huolelliseen suunnitteluun liittyvän rikollisuuden kohdalla. Tämä olisi peruste, jonka mukaan tulliselvitysrikos voitaisiin arvioida törkeäksi. Tässä tapauksessa yhteisön rikosoikeudellisen vastuun laajentamiseen perustekomuotoon ei ole myöskään mitään kansainväliseen velvoitteeseen perustuvaa taustaa.

Valtakunnansyyttäjänviraston huomautuksesta huolimatta ei näytä olevan perustetta laajentaa oikeushenkilön rangaistusvastuuta perustekomuotoon. 

Telekuuntelun käyttö törkeän tulliselvitysrikoksen tutkinnassa 

Suomen Asianajajaliitto näkee törkeään tulliselvitysrikokseen liitetyssä telekuuntelumahdollisuudessa ongelmia, jotka liittyvät törkeän tulliselvitysrikoksen kvalifiointiperusteiden epämääräisyyteen ja pakkokeinoasioiden summaariseen käsittelyyn. Näitä vastustamisperusteita ei voi pitää erityisen painavina, koska ehdotettujen kvalifiointiperusteiden ei voida katsoa poikkeavan yleensä käytetyistä ja koska pakkokeinokäsittelyt tuomioistuimissa ovat yleensäkin summaarisia, minkä vuoksi kysymyksessä ei ole mitenkään erityisesti tulliselvitysrikoksiin liittyvä ongelma. 

Telekuuntelun käyttömahdollisuus törkeän tulliselvitysrikoksen tutkinnassa on mietinnössä käsittelyn kohteena sivuilla 32 ja 33. Hallituksen esityksessä HE 52/2002 vp esitetyt perusteet telekuuntelun käytölle tiettyjen rikosten kohdalla ovat pitkälti sovellettavissa törkeään tulliselvitysrikokseen. Toisaalta poliisin toimivaltuuksien ja telekuuntelumahdollisuuksien lisäämiseen suhtaudutaan nykyisin varsin kriittisesti.        

Tullirikkomusta koskevan tullilain 42 §:n sisältö 

Lausunnoissa on esitetty seuraavat huomautukset:
-	pykälän 2 momenttiin tulisi lisätä myös rikoslain 29 luvun 9 §, jossa on veron määritelmä, 
-	pykälän 3 momentissa sana ”rikkoo” pitäisi sijoittaa sanan ”tullilainsäädännön” eteen ja 
-	pykälän 3 momentissa olevan viittauksen tulisi selvyyden vuoksi kattaa kaikki tulliselvitysrikoksen törkeysasteet. 

Ensimmäistä huomautusta ja sen mahdollisesti edellyttämää muutostarvetta on vaikea ymmärtää. Samoin sanan ”rikkoo” sijoittamispaikalla ei näyttäisi olevan merkitystä 3 momentin sisällön kannalta. Myös 3 momentin viittauksen täydentämiseen voi suhtautua jossakin määrin varauksellisesti, koska rikkomistapojen (tietojen antamatta jättäminen tai väärien tai puutteellisten tietojen antaminen) määrittelyn kannalta nimenomaan 46 a luvun 1 § on perussäännös.