LAUSUNTO	Dnro 25/950/06		

TULLIHALLITUS	
Valvontaosasto	11.5.2006		

OIKEUSMINISTERIÖ
PL 25
00230 VALTIONEUVOSTO	
		 	
Viite: OM 15/42/2005, OM053:00/2005			

LAUSUNTO OIKEUSMINISTERIÖN TYÖRYHMÄMIETINNÖSTÄ 2006:3 (TULLISELVITYSRIKOKSIA KOSKEVA LAINSÄÄDÄNTÖ)

Oikeusministeriö on pyytänyt Tullihallitukselta lausuntoa oikeusministeriön työryhmämietinnöstä nro 2006:3 (Tulliselvitysrikoksia koskeva lainsäädäntö). Tullihallitus esittää lausuntonaan kunnioittavasti seuraavaa.

Yleistä

Työryhmämietintö on perusteellinen. Työryhmä on monipuolisesti kuvannut ja arvioinut nykyisen lainsäädännön ja oikeuskäytännön johdosta vallitsevan tilanteen sekä tullilaitokselle annettaviin tietoihin liittyvät ongelmatapaukset. Perusteellisen arvioinnin johdosta työryhmä on päätynyt ehdottamaan muutoksia lainsäädäntöön muun muassa rikoslain osalta. Tullihallitus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyjä lainsäädäntömuutoksia ja pitää niiden toteuttamista erittäin tärkeänä.

Työryhmämietinnön viitekehyksestä

Tullihallitus haluaa erityisesti korostaa sitä, että työryhmämietintö noudattaa hallitusohjelmassa, sisäisen turvallisuuden ohjelmassa sekä talousrikollisuuden ja harmaan talouden vähentämiseksi tehdyssä valtioneuvoston periaatepäätöksessä jo aikaisemmin omaksuttua linjaa.

Pääministeri Matti Vanhasen hallituksen hallitusohjelmassa on mainittu, että talousrikosten ja harmaan talouden estämiseksi ja rikoshyödyn takaisin perimisen tehostamiseksi kehitetään lainsäädäntöä sekä viranomaisten yhteistoimintaa. Sisäasiainministeriön asettaman talousrikostutkinnan nykytilaa ja lainsäädännöllisiä kehittämistoimenpiteitä selvittäneen työryhmän mukaan viranomaisten keinot puuttua Suomen ulkomaankauppaan ja Suomen kautta tapahtuvaan kauttakulkuliikenteeseen liittyvään vakavaan ja kansainväliseen rikollisuuteen ovat selvästi riittämättömät. 

Sisäisen turvallisuuden ohjelman mukaan Schengenin ulkorajan rajanylityspaikoilla, Suomen itärajalla ja Suomenlahdella on pidettävä korkeaa laittoman maahantulon, tullirikosten ja muun rajat ylittävän rikollisuuden paljastumisriskiä. Lisäksi valtioneuvoston 9.2.2006 tekemän periaatepäätöksen (periaatepäätös talousrikollisuuden ja harmaan talouden vähentämiseksi vuosina 2006 - 2009) liitteessä 2 on lueteltu periaatepäätöksen tehokkaan täytäntöönpanon edellyttämät vuoden 2006 aikana toteutettavat lainsäädäntö- ja selvityshankkeet, joiden osalta yhtenä toimenpiteenä on mainittu tulliselvitysrikoksen säätäminen.

Työryhmämietinnön arviointia

Tullilaitoksen asema ja tehtävät

Mietinnössä on kattavasti kuvattu tullilaitoksen asema ja tehtävät. Valvonnalla pyritään takaamaan paitsi tuonti- ja vientikieltojen ja rajoitusten noudattaminen, myös verotuksen oikeellisuus Euroopan yhteisön sisämarkkina-alueella. 

Erittäin tärkeää on huomata, että tulliliiton ulkorajoilla suoritetaan tullivalvontaa koko yhteisön lukuun. Näin ollen Suomen tullilaitoksen tehtävänä on valvoa Suomen kautta yhteisön jäsenvaltioihin suuntautuvaa tavaraliikennettä. Edelleen tullilaitos on määritelty sisäisen turvallisuuden ohjelmassa yhdeksi sisäisen turvallisuuden vastuuviranomaiseksi. Siten tuonti- ja vientitoiminnan valvonnassa on kyse Suomen ja koko Euroopan yhteisön sisä- ja ulkomarkkinoiden turvaamisesta sekä sisäisen turvallisuuden varmistamisesta.

Ongelmatapaukset tullirikostorjunnassa

Mietinnössä on kuvattu tullilaitokselle annettaviin tietoihin liittyviä ongelmia. Näillä tapauksilla mietinnössä on tosiasiallisesti kuvattu tullilaitoksen rikostorjuntatoiminnan ongelmat, jotka vaikeuttavat tehokkaan toiminnan toteuttamista lähes päivittäin. Tapausten osalta yhteenvetona voidaan todeta se, että viranomaisilla ei ole riittäviä keinoja puuttua siihen vakavaan ja järjestäytyneeseen kansainväliseen rikollisuuteen, jota esiintyy myös Suomen ulkomaankaupan ja Suomen kautta tapahtuvan kauttakulkuliikenteen yhteydessä. 

Saman huomion on tehnyt myös sisäasiainministeriön asettama talousrikostutkinnan nykytilaa ja lainsäädännöllisiä kehittämistoimenpiteitä selvittänyt työryhmä.

Ulkomaiden ja EU:n lainsäädäntö

Tehty kansainvälinen selvitys on kattava ja antaa hyvän kuvan kyseisen alueen kansallisesta lainsäädännöstä Euroopassa. Ulkomaisen lainsäädännön osalta ei kuitenkaan voida havaita kriminalisointien osalta mitään yleistä linjaa, jota olisi noudatettu Euroopan unionin jäsenvaltioissa.

Merkillepantavaa on erityisesti Ruotsissa voimaansaatettu lainsäädäntö ja sen suhde kriminalisointeihin, joita työryhmä on mietinnössään päätynyt ehdottamaan. Uuden kriminalisoinnin perusrikoksena olisi tulliselvitysrikos, josta voitaisiin tuomita sakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi. Tulliselvitysrikos vastaa pitkälti Ruotsissa voimassaolevaa tullirikos- ja salakuljetuskriminalisointia niin tunnusmerkistöltään kuin rangaistusasteikoltaan. Edelleen törkeän tulliselvitysrikoksen kvalifiointiperusteet ovat hyvin samankaltaiset Ruotsin tullirikoksen törkeän tekomuodon kanssa.

Lisäksi on syytä korostaa Ruotsin lainsäädännössä omaksuttua systematiikkaa salakuljetuksen, tullirikoksen ja verorikosten suhteesta. Verorikoksista säädetään verorikoslaissa, jota ei sovelleta tekoihin, jotka säädetään rangaistaviksi salakuljetuksen rankaisemista koskevassa laissa. Täten salakuljetus- ja tullirikokset ovat Ruotsissa ensisijaisia verorikoksiin nähden. Työryhmän mietinnössään ehdottamat uudet kriminalisoinnit tulisivat sen sijaan sovellettaviksi toissijaisesti veropetosrikoksiin nähden. Näiltä osin nyt esitetty lainsäädäntöehdotus on lievempi kuin Ruotsissa voimaansaatettu lainsäädäntö.

Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että työryhmän mietintö noudattaa varsin pitkälti Ruotsissa voimaan saatettua rikosoikeudellista lainsäädäntöä tullitoimintaan liittyvien kriminalisointien osalta.

Nykytilan arvioinnista

Tullihallitus painottaa, että tulliselvitysrikoksen rangaistavuutta harkittaessa olisi erityisesti kiinnitettävä huomiota rikosoikeudellisen seuraamusjärjestelmän yleis- ja erityisestävään luonteeseen. Kriminalisoinnilla voitaisiin vaikuttaa kohderyhmän eli tuonti- ja vientitoimintaa harjoittavien toimijoiden käyttäytymiseen. 

Tulliselvitysrikosta koskeva mahdollinen sääntely pohjautuu tullirikkomusta koskevaan rangaistussäännökseen. Tämän seikan voidaan katsoa alentavan lainsäädäntökynnystä, koska kyseessä ei ole rangaistavan käyttäytymisen sisällön suhteen täysin uusi rangaistussäännös.

Nykytilan kuvaus mietinnössä on kokonaisuudessaan kattava. Yleisesti voidaan todeta, että laiton liiketoiminta tai siihen kytköksissä oleva muu toiminta, jonka tarkoituksena on saavuttaa laittomia taloudellisia tai muita etuja esimerkiksi vientitavaran määrämaassa, vaikeuttaa myös Suomen talouden asianmukaista toimintaa sekä on omiaan aiheuttamaan häiriöitä Suomen ja muiden valtioiden välisissä kauppasuhteissa. Tämän vuoksi sisäisen turvallisuuden ohjelmassa sekä valtioneuvoston periaatepäätöksessä talousrikollisuuden ja harmaan talouden vähentämiseksi vuosina 2006 - 2009 onkin asetettu tavoitteeksi muun muassa yritysten tasavertaisen kilpailuaseman turvaaminen, talousrikosten ja harmaan talouden estäminen sekä tullivarmuuden ylläpitäminen. 

Esitetyllä kriminalisointiuudistuksella tehostettaisiin tullilaitoksen rikostorjuntaa sekä estettäisiin maahantuontiin ja maastavientiin liittyvää rikollisuutta.

Työryhmä on todennut, että talousrikosten torjunnan kannalta tulliselvitysrikosta koskeva rangaistussääntely voidaan rinnastaa kirjanpitorikosten rangaistussääntelyyn. Suomessa onkin jo aikaisemmin voimaansaatettu kriminalisointeja, joiden tavoitteena on ollut suojata taloudellisten toimijoiden viranomaisille antaman informaation oikeellisuutta. Tällaisena voidaan pitää muun muassa säännöksiä kirjanpitorikosten rangaistavuudesta, joilla on aikoinaan pyritty estämään muun muassa sitä, ettei velallisen rikoksia tehnyt taho kirjanpidon laiminlyömällä pääse vapautumaan rikosoikeudellisesta vastuusta.

Juuri tämä informaation luotettavuus ja oikeellisuus on se oikeushyvä, jota on tarkoitus suojata tulliselvitysrikoksen säätämisellä. Asian havainnollistamiseksi Tullihallitus kiinnittää huomiota siihen, että Euroopan unionin lähtökohtana on tulliliitto. Yhteisen tullilainsäädännön avulla unioni sekä suojaa sisämarkkinoittensa häiriötöntä toimintaa että toteuttaa kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa yhteisön kauppa-, maatalous-, tulli- ym. poliittisia tavoitteitaan. Tässä tarkoituksessa on saatettu voimaan kattava tulliselvitysjärjestelmä, jonka piirissä ovat sekä kaikki yhteisöön tuodut, vielä vapaaseen liikkeeseen luovuttamatta olevat tavarat että yhteisöstä ulos vietävät tavarat.

Näiden tavaroiden määrä on valtava ja niiden hallinnointi ja valvonta rakentuu toisaalta siihen, että taloudelliset toimijat pitävät niistä joka hetki ajan tasalla olevaa varasto- tai valmistuskirjanpitoa ja toisaalta siihen, että tavaroista annetaan säännösten mukaisesti erilaisia tulli-ilmoituksia aina kun tapahtuu muutoksia näiden tavaroiden sijainnissa, käyttötarkoituksessa tai muissa niihin verrattavissa olosuhteissa. Näiden tulli-ilmoitusten tarkoituksena ei ole tullin määrääminen, vaan sen määrittäminen, että tullilainsäädäntöä noudatetaan siten, että asianomainen taloudellinen toimija saa tällaisten tullaamattomien tavaroiden hallinnoinnista tai käyttämisestä hänelle laillisesti kuuluvat edut loukkaamatta kuitenkaan kenenkään toisen toimijan oikeutettuja etuja.

Nykyisiä ongelmia arvioitaessa ei siten voidakaan tarkastella tullilainsäädännön vastaisten menettelyiden vaikutusta ainoastaan Suomessa, koska tullitoiminnassa kyse ei ole ainoastaan Suomen taloudellisiin etuihin liittyvistä kysymyksistä. Kuten edellä on jo todettu, Suomen tullilaitoksen tehtävänä on valvoa Suomen kautta yhteisön jäsenvaltioihin suuntautuvaa tavaraliikennettä kokonaisuudessaan. Siten Suomen tullilaitos osana yhteisön tullijärjestelmää turvaa yhteisön markkinoiden häiriötöntä toimintaa ja estää yhteisön alueella tapahtuvia talousrikoksia.

Työryhmä on mietinnössään todennut, että Suomen liittyminen Euroopan unioniin vähensi merkittävästi tullilaitoksen suorittamaa tavaraliikenteen valvontaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa. Myös tämä tosiseikka puoltaa työryhmän esittämää kriminalisointia, jonka tarkoituksena on viime kädessä turvata tullilaitoksen mahdollisuudet toteuttaa Euroopan ulkorajan turvaamistehtävää.

Eriävän mielipiteen johdosta

Mietintöön sisältyy työryhmässä valtiovarainministeriötä edustaneen jäsenen eriävä mielipide. Tämän vuoksi Tullihallitus kiinnittää huomiota seuraavaan.

Eriävän mielipiteen mukaan ehdotettavassa sääntelyssä on kyseenalaista erityisesti se, että sillä on tarkoitus kriminalisoida myös sellaisia tekoja, joilla pyritään välttämään maahantuontiin ja maasta vientiin liittyvää Suomen tai muun EU:n jäsenvaltion arvonlisäveroa. Tulliselvitysrikossäännöksen tärkeimmät perusteet liittyvät kuitenkin niihin tullilaitokselle annettaviin vääriin tietoihin, joita työryhmä on kuvannut mietinnössään. Valtiolle voidaan nimittäin aiheuttaa työryhmän mietinnössä ehdotetun tunnusmerkistön täyttävillä toimilla yhtä merkittäviä taloudellisia vahinkoja kuin nykyisen veropetostunnusmerkistön täyttävillä toimilla tai laiminlyönneillä. Tämän vuoksi tällaiseen toimintaan ja siitä seuraaviin haittavaikutuksiin on voitava puuttua riittävän aikaisin sekä kattavin että tehokkain keinoin. Muuten rikolliset toimijat saavat valvontaviranomaisiin nähden niin merkittävän etumatkan, että muun muassa laittoman toiminnan tuottaman rikoshyödyn jäljittäminen vaikeutuu merkittävästi.

Eriävässä mielipiteessä on esitetty, että kun valitaan keinoa ehdotuksessa käsiteltyjen arvonlisäverotukseen liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi, ne tulisi suhteuttaa fiskaalisen merkityksen osalta arvonlisäveropetosten kokonaisuuteen. Tältä osin Tullihallitus korostaa sitä, että ilmiön yleisyyden selvittäminen on vaikeaa, koska kyse on pitkälti niin sanotusta piilorikollisuudesta. Arvioita kehityksestä voidaan kuitenkin antaa ja muun muassa näiden arvioiden pohjalta työryhmä on päätynyt ehdotukseensa.

Arvonlisäverotukseen liittyvien ongelmien kokonaisuutta hahmoteltaessa on otettava huomioon se tosiseikka, että tullilaitos kantaa yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa käytävässä kaupassa tullit, tuontimaksut ja arvonlisäveron. Vuonna 2005 Tulli kantoi arvonlisäveroa noin 3,353 miljardia euroa. Kun kanto vuonna 2004 oli noin 3,177 miljardia euroa, kannetun arvonlisäveron määrä oli siten kasvanut noin 5,5 prosenttia. Työryhmän esityksessä on kappaleessa 2.3 esitetty tullilaitokselle annettaviin tietoihin liittyviä ongelmatapauksia. Osa niistä liittyy arvonlisäveron kantamiseen sekä arvonlisäverotukseen yleensäkin. Ulkomaankaupan ja erityisesti kolmansiin maihin suuntautuvan kaupan jatkuvasti kasvaessa voidaankin arvioida, että myös arvonlisäveron kanto sekä arvonlisäverotukseen liittyvien petosten merkitys ja määrä kasvavat jatkossa.

Esitetty toteamus siitä, että esimerkiksi valmisteveron alaisten tavaroiden maahantuonnissa samaan tekoon liittyvissä veropetoksissa eri verolajeja saatettaisiin eri sääntelyn piiriin, ei pidä täysin paikkaansa. Valmisteverojen ja arvonlisäveron osalta on todettava, että jo tällä hetkellä eroavaisuus on olemassa ilmoitusvelvollisuuden erilaisen sääntelyn ja muodostuneen oikeuskäytännön vuoksi.

Eriävässä mielipiteessä on esitetty näkemys, että tulliselvitysrikossäännösten soveltaminen saattaisi käytännössä johtaa myös Tullin ja verohallinnon välisen yhteistyön heikkenemiseen ja verotulojen menetykseen. Tämä ei Tullihallituksen käsityksen mukaan pidä paikkaansa. Tullin ja verohallinnon yhteistyö rikostorjunnassa on tosin vähäistä, mutta se johtuu pitkälti siitä, että verohallinto ei ole esitutkintaviranomainen. Muussa toiminnassa yhteistyö on sitä vastoin varsin aktiivista. Tästä hyvänä esimerkkinä voidaan mainita verohallinnon ja Tullin toiminta viranomaisyhteistyön kehittämisprojektissa (VIRKE -projekti), jolla viranomaisten yhteistyötä kehitetään jatkuvasti. Tullin ja verohallinnon yhteistyöllä ei kuitenkaan pystytä korjaamaan työryhmän mietinnössä esittämiä Tullin verotustoiminnan valvontaan liittyviä ongelmia, jotka vaativat lainsäädännöllisiä toimenpiteitä.

Eriävässä mielipiteessä esitetty huoli siitä, että veropetostutkintaa ei enää säännönmukaisesti suoritettaisi loppuun sen jälkeen, kun on näytetty, että tulliselvitysrikoksen tunnusmerkistö on täyttynyt, on aiheeton. Tältä osin on huomattava, että ehdotetussa laissa veropetos jäisi edelleen ensisijaiseksi kriminalisoinniksi. Mikäli veropetoksen yritys esimerkiksi arvonlisäveron osalta olisi maahantuonnin tai maasta viennin yhteydessä todistettavissa, veropetoksen yritys säilyisi ensisijaisesti sovellettavana rangaistussäännöksenä. Mikäli rikos ei täyttäisi veropetoksen tai sen yrityksen tunnusmerkistöä, olisi tapauksessa mahdollista tutkia ja syyttää tekijää tulliselvitysrikoksesta. Tällöin myös mahdollinen rikoshyöty voitaisiin vaatia valtiolle.
 
Tullihallitus painottaa vielä, että verorikossäännöksillä suojataan valtion fiskaalista intressiä, mutta rikostutkinnan ensisijaisena tavoitteena on rikosvastuun toteuttaminen. Rikostutkinnan yhteydessä pyritään toki ottamaan pois myös rikoksen myötä tekijän saama rikoshyöty. Edelleen on huomattava, että tulliselvityskriminalisoinnin ennaltaehkäisevä vaikutus on varmasti jopa omiaan tukemaan valtion fiskaalisen intressin toteutumista.

Eriävän mielipiteen mukaan on myös kyseenalaista, onko perusteltua korkeimman oikeuden ratkaisun 2004:56 vuoksi lopettaa virheelliseen maahantuonnin veroilmoitukseen perustuvan veropetoksen tutkinta ilmoituksen antaneiden verovelvollisten osalta. Tämän vuoksi Tullihallitus toteaa, että Tulli on sanotun ratkaisun jälkeenkin pyrkinyt tutkimaan tällaisia tapauksia, mutta oikeuskäytäntö ja samalla syyttäjien noudattama käytäntö ovat omaksuneet KKO:n ennakkoratkaisun sisältämän oikeusohjeen mukaisen tulkinnan, jonka mukaan tavaran arvon ilmoittaminen tulliviranomaiselle maahantuonnin yhteydessä liian alhaisena ei vielä sellaisenaan täytä veropetoksen tunnusmerkistöä. 

Käytännössä asia onkin yleensä sellainen, että mikäli toiminta paljastuu rajanylityksen yhteydessä, maahantuoja voi vedota menestyksellä siihen, että hänen hallussaan olevat verottomat tavarat sijoitetaan myöhemmin niin sanottuun lailliseen kauppaan. Tästä syystä näytön hankkiminen veropetoksen yrityksestä on käytännössä mahdotonta. Tämän vuoksi asian rikosoikeudellinen arviointi pitäisikin ajallisesti sitoa tavaroiden maahantuonnin hetkeen, jolloin maahantuodut tavarat on ilmoitettu Tullille liian pienin verotusarvoin, minkä johdosta veroa on tuolloin myös jäänyt määräämättä tuojalle. 

Eriävässä mielipiteessä on esitetty, että niissä tapauksissa, joissa Tulli ei käynnistä esitutkintaa veropetosepäilyn johdosta, virheellisestä ilmoituksesta pitäisi tiedottaa verohallinnolle, joka voisi kotimaan verotukseen liittyvän verotarkastuksen yhteydessä selvittää, mihin kyseinen tavaraerä on myyty, sekä tarkastaa epäilyksenalaisen verovelvollisen toimintaa laajemminkin. Verohallinnolla ei kuitenkaan olisi käytännössä mahdollisuuksia reagoida Tullin satoihin vuotuisiin yritystarkastuspyyntöihin. Päätökset verohallinnon jälkitarkastuksista tehdään sitä paitsi usein kuukausia ennen varsinaisten tarkastuskäyntien toteutumista. 

Tullihallitus toteaa vielä, että vientiin liittyvien arvonlisäveron palautusten osalta veropetos ei voi täyttyä Tullille annettavalla virheellisellä ilmoituksella, joten Tulli ei käytännössä voi suorittaa niiden johdosta tutkinnallisia toimenpiteitä. On lisäksi huomattava, että verohallinnon mahdollisia oma-aloitteisia verotarkastuksia ei voida jälkikäteen vertailla yksittäisiin maastavientitapahtumiin. Tämä johtuu siitä, että tutkintakeinojen puuttuessa vientitapahtumista ei tallenneta virheellisyyksiä, vaan toimijaa pyydetään täydentämään tai korjaamaan ilmoitustaan.

Todettakoon, että ehdotettu kriminalisointi koskee Suomen tullille tehtävää ilmoitusta, jolla ei siten - ainakaan välittömästi - tavoitella veron välttämistä Venäjällä. Täten ei voida sanoa, että tulliselvitysrikossääntelyn tarpeellisuutta perusteltaisiin muissa maissa toteutettavilla veropetoksilla. Toisaalta vientitavaran alkuperää koskevan väärän tiedon antaminen on säädetty rangaistavaksi erikseen (laissa 4.7.1975/524), vaikka tuollaisella tiedolla tähdätään veropetokseen vientilähetyksen määrämaassa.

Eriävässä mielipiteessä on tuotu esiin, että ehdotettavan tulliselvitysrikossääntelyn soveltamisala on hyvin laaja ja se kattaisi lähtökohtaisesti kaikkiin tullilaitoksen toimivaltaan kuuluviin virkatoimiin, siis myös muihinkin kuin tulliselvitykseen, liittyvän ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyömisen ja väärän tai puutteellisen tiedon antamisen tulliviranomaiselle tullirikosten esitutkintaa lukuun ottamatta. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että tulliselvitysrikoksen avulla ei kriminalisoitaisi hallinnollisia menettelyvirheitä, vaan edellä esitetyn mukaisesti tosiasioita vastaamattoman informaation valmistaminen ja ylläpito sekä sellaisen antaminen Tullille.

Tulliselvitysrikoksesta käydyssä keskustelussa verotukselliset - erityisesti arvonlisäverotukseen liittyvät - näkökohdat ovat kaiken kaikkiaan saaneet niiden tärkeydestä huolimatta liiallisen huomion. On muistettava, että erilaisten kirjanpitomerkintöjen sekä tulli-ilmoitusten sisällön oikeellisuus on välttämätöntä, jotta esimerkiksi yhteisön kauppapoliittiset toimenpiteet voidaan panna täytäntöön. Lisäksi erityisesti passitusta ja tullivarastointia koskevilta tulli-ilmoituksilta ja kirjanpitomerkinnöiltä on voitava vaatia korkeaa luotettavuustasoa mainittujen tullimenettelyjen yhteydessä esiintyvien ja vaikeasti selvitettävien erilaisten rikollisten toimintatapojen välttämiseksi. Tällaisilla laillisen kaupan kilpailuedellytyksiä heikentävillä toimintatavoilla ei läheskään aina ole tulliverotuksellista tai muutakaan fiskaalista kytkentää.

Eriävässä mielipiteessä esitetty huoli liian ankarasta kriminalisoinnista on aiheeton. Mietinnössä esitetty kriminalisointi noudattaa rikoslain yleistä luokittelua eri törkeysasteiden välillä. Tulliviranomaisten, syyttäjien ja tuomioistuinlaitoksen toiminnasta syntyy soveltamiskäytäntö, jonka perusteella eri teot asettuvat eri törkeysluokkiin vastaavalla tavalla kuin silloin, kun kysymyksessä ovat veropetos- ja salakuljetusrikokset. Liian ankaran kriminalisoinnin mahdollisuus ei siis ole mitenkään suurempi ja todennäköisempi ongelma tulliselvitysrikoksen kohdalla kuin se on sovellettaessa mainittuja perinteisiä tullirikoksia koskevia rangaistussäännöksiä.

Lopuksi

Edellä esitetyin perustein Tullihallitus tukee työryhmän mietinnössä esittämää lainsäädäntöehdotusta, jonka se katsoo ilmentävän jo hallitusohjelmassa tehtyjä linjauksia. Edelleen Tullihallitus korostaa sitä, että toteuttamalla tämä lainsäädäntöehdotus voitaisiin nykyistä paremmin taata Suomen ja Euroopan unionin tullivarmuus sekä tullilaitoksen tehokas rikostorjunta- ja valvontatyö.

Tullihallitus ilmaisee kuitenkin valmiutensa vielä keskustella niistä huolista, joihin valtiovarainministeriön edustajan eriävä mielipide pohjautuu.

TULLIHALLITUS

Tapani ERLING					
Pääjohtaja				

Juha NISKANEN
Johtaja