Oikeusministeriölle

   Oikeusministeriö on pyytänyt minulta lausuntoa oikeusministeriön työryhmämietinnöstä 2006:3 (Tulliselvitysrikoksia koskeva lainsäädäntö). Lausuntonani esitän kunnioittavasti seuraavaa:

   Mietinnössä ehdotetaan rikoslakiin lisättäväksi uusi 46a luku tulliselvitysrikoksista. Rangaistussäännökset olisivat toissijaisia veropetos-, säännöstely- ja salakuljetusrikoksia koskeviin säännöksiin nähden. Pidän ehdotettuja säännöksiä mietinnössä esitetyistä syistä sinänsä tarpeellisina.
   Ehdotetusta systemaattisesta perusratkaisusta totean ensinnäkin, että mielestäni ehdotetut tulliselvitysrikokset, joiden tunnusmerkistöt säänneltäisiin kolmessa pykälässä ja neljännessä säädettäisiin oikeushenkilön rangaistusvastuusta, eivät ansaitse tulla sijoitetuiksi omaan erilliseen rikoslain lukuun. Ne liittyvät läheisesti RL 46 luvussa säänneltyihin säännöstely- ja salakuljetusrikoksiin, joten ne tulisi sijoittaa tähän lukuun. Luvun otsikkoa tulisi samalla täydentää sen uutta sisältöä vastaavaksi.
   Tässä yhteydessä kiinnitän myös huomiota alan lainsäädännön vaikeaselkoisuuteen ns. tavallisen kansalaisen näkökulmasta. Rikostunnusmerkistöistä ei ilmene tyhjentävästi, millainen menettely on rangaistavaa, vaan kriminalisointien ala määräytyy keskeiseltä osalta muualla olevien säännösten ja määräysten sisällöstä. Tämä ei ole parhaiden rikosoikeudellisten periaatteiden mukaista, mutta kieltämättä on niin, että asiaintilan korjaamiseksi ei ole käytännössä kovin paljon tehtävissä.
   Edellä mainittuun alan lainsäädännön vaikeaselkoisuuteen liittyy myös se, että terminologia poikkeaa yleisestä kielenkäytöstä, ehkä tarpeettomasti. Yleisessä kielenkäytössä puhutaan esim. tupakan salakuljetuksesta tilanteessa, jossa teko tulee tosiasiassa rangaistavaksi veropetosrikoksena. Myös alkoholijuomien maahantuonnissa tehdyt rikkomukset ovat aiheuttaneet tulkintaongelmia, joita kuvaa esim. ratkaisu KKO 2004:86. Pitäisinkin tavoitteena sitä, että maahantuontia ja maastavientiä koskevien säännösten rikkomiset koottaisiin yhtenäisiksi tunnusmerkistöiksi niin, että vältyttäisiin tuhlaamasta energiaa sen selvittelemiseen, onko teko arvioitava salakuljetukseksi, veropetokseksi vai nyt tarkasteltavana olevassa mietinnössä ehdotetuksi tulliselvitysrikokseksi. Tätä puoltaisi myös se, että olemassa olevat rikosten rangaistusasteikot ovat toisiaan vastaavat ja myös ehdotetulle tulliselvitysrikokselle on ehdotettu samaa asteikkoa. Sitä puoltaisi niin ikään se, mitä mietintöön liitetyssä eriävässä mielipiteessä on todettu otsikon "Tulliselvitysrikossääntelyn ongelmista" alla. Kun työryhmän toimeksianto ei liene edes mahdollistanut esittämäni laajuisen uudistuksen valmistelua, tarkastelen kuitenkin seuraavassa ehdotusta sellaisena kuin se on.

   Keskeisenä pontimena ehdotuksen laatimiselle näyttää olleen ratkaisu KKO 2004:56. Tässä nimenomaisessa tapauksessa ei tapahtunut sellaista väärinkäytöstä, jonka seurauksena valtiolta olisi jäänyt saamatta veroa. Mutta kuten mietinnössä on (s. 21-22) todettu, veron välttämiseen johtavien väärinkäytösten mahdollisuus on olemassa. Realistisena lähtökohtana voidaan myös pitää sitä, että se, joka antaa tulliviranomaisille tahallaan vääriä tietoja, pyrkii saavuttamaan lainvastaisia taloudellisia etuja. Kriminalisoinnissa on epäasianmukainen aukko, jos (kun) veropetossäännöksillä ei tehokkaasti kyetä puuttumaan kaikkeen tällaiseen menettelyyn.
  Ehdotettu tulliselvitysrikos olisi rangaistava paitsi tahallisesti tehtynä myös törkeästä huolimattomuudesta tehtynä. Tätä voidaan pitää perusteltuna jo niissäkin tapauksissa, joissa on todella kysymys vain (törkeästä) huolimattomuudesta. Lisäksi tässä kuten useissa muissakin tapauksissa, joissa törkeä tuottamus on kriminalisoitu tahallisuuden rinnalla, rangaistavuuden tällaista laajennusta puoltaa se, että monissa sellaisissa tapauksissa, joissa tahallisuutta ei kyetä riittävällä varmuudella näyttämään toteen, voidaan olettaa tosiasiassa kuitenkin olleen kyse tahallisuudesta. 
   Toisaalta (törkeän) tuottamuksellisen menettelyn kriminalisointi aikaansaisi periaatteellisia epäjohdonmukaisuuksia. Tulliselvitysrikos olisi ehdotuksen mukaan tullitoimenpiteeseen liittyvän ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyöntiä tai sellaiseen toimenpiteeseen liittyvän väärän tai puutteellisen tiedon antamista tulliviranomaiselle. Tällainen menettely voi merkitä myös veropetosta tai säännöstely- tai salakuljetusrikosta (ehdotus s. 38). Tämä tosiasia ilmenee myös ehdotetusta säännöksestä, joka olisi toissijainen suhteessa viimeksi mainittuihin rikoksiin. Kun nämä muut rikokset ovat rangaistavia vain tahallisesti tehtyinä ja kun tulliselvitysrikos olisi rangaistava myös törkeästä huolimattomuudesta tehtynä, uusi sääntely merkitsisi useissa tapauksissa sitä, että veropetos ja säännöstely- tai salakuljetusrikos tulisi aiemmasta poiketen rangaistavaksi myös törkeästä huolimattomuudesta tehtynä, kylläkin nimikkeellä tulliselvitysrikos. Tämä on tiedostettukin ehdotuksessa (s. 39). Kun kaikkien mainittujen rikosten rangaistusasteikot olisivat, kuten sanottu, samanlaiset, ehdotettua sääntelyä ei voida tältä osin pitää asianmukaisena. 
   Jos todella katsotaan, että esimerkiksi veropetoksen tulisi olla rangaistava myös törkeästä huolimattomuudesta tehtynä, siitä tulisi säätää veropetossäännöksessä eikä siten epäselvyyttä aiheuttavalla tavalla "kiertoteitse", mitä ehdotuksen toteuttaminen merkitsisi. Toiseksi ehdotuksen toteuttaminen merkitsisi sitä, että esimerkiksi veropetos olisi törkeästä huolimattomuudesta tehtynä rangaistava (tulliselvitysrikoksena) vain kysymyksen ollessa tullitoimenpiteeseen liittyvän ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönnistä tai sellaiseen toimenpiteeseen liittyvän väärän tai puutteellisen tiedon antamisesta tulliviranomaiselle. Esimerkiksi tuloverotukseen liittyvät vastaavat ilmoittamisvirheet jäisivät edelleen vain tahallisina rangaistaviksi. Tällaiselle erolle ei ole asiallista perustetta.
   Toisaalta olisi vaikeaa perustella sellaistakaan ratkaisua, että väärän tiedon antaminen tulliviranomaiselle olisi rankaisematonta törkeästä huolimattomuudesta tehtynä silloin, kun sama teko tahallisesti tehtynä olisi ollut veropetos, mutta väärän tiedon antaminen, johon ei liity veron välttämistä, olisi rangaistavaa (tulliselvitysrikoksena) myös törkeästä huolimattomuudesta tehtynä. Kuten mietinnössäkin on (s. 39) todettu, veropetos ansaitsee lähtökohtaisesti ankaramman rangaistuksen kuin tulliselvitysrikos, koska viimeksi mainitun tunnusmerkistössä ei edellytettäisi minkään vahingon, vaaran tai muun kielteiseksi katsottavan seurauksen aiheutumista. Tätä taustaa vasten tarkasteltuna voitaisiin pitää perustellumpana, että nimenomaan veropetos olisi rangaistava myös törkeästä huolimattomuudesta tehtynä, mutta tulliselvitysrikos vain tahallisesti tehtynä. Tällaisen veropetosrikoksia koskevan rangaistavuuden laajennuksen voisi tehdä aiheelliseksi myös hiljattain toteutettu siirtyminen esitäytettyihin veroilmoituksiin: vaatii verovelvolliselta huomattavasti vähemmän rohkeutta olla korjaamatta esitäytetyssä veroilmoituksessa olevia, verovelvollisen eduksi koituvia virheitä, kuin antaa veroilmoituksessa oma-aloitteisesti virheellisiä tietoja. Tämän asian pohtiminen ei tietysti ole kuulunut työryhmän tehtäviin, mutta edellä sanotun perusteella päädyn siihen, että niin kauan kuin veropetos on rangaistava vain tahallisesti tehtynä, ei ehdotettua tulliselvitysrikostakaan tule säätää rangaistavaksi laajemmin. 
   Ehdotetun tulliselvitysrikoksen tunnusmerkistön ulottuvuuden kannalta kiinnitän vielä huomiota ehdotuksen perusteluissa (s. 37) olevaan mainintaan, jonka mukaan kriminalisoitua tietojen antamista olisi myös se, että tietoja merkitään asiakirjoihin, jotka "saattavat tulla" tulliviranomaisen tarkastamaksi. On jossakin määrin epäselvää, mitä tällä on tarkoitettu. Mielestäni ehdotettu tunnusmerkistö täyttyisi kuitenkin vasta siinä vaiheessa, kun tiedot ovat tulleet tulliviranomaiselle, eikä tämän varhaisempaan vaiheeseen ulottuvaa kriminalisointia ole syytä säätääkään.  
   Tullilakiin jäisi ehdotuksen mukaan edelleen tullirikkomusta koskeva 42 §. Siihen sisällytettäisiin toissijaisuuslauseke rikkomisesta "muulla kuin rikoslain 46a luvun 1 §:ssä tarkoitetulla tavalla". Viittauksen tulisi epäselvyyksien välttämiseksi kattaa kaikki tulliselvitysrikoksen törkeysasteet eli sen tulisi olla muodossa "muulla kuin rikoslain 46a luvun 1-3 §:ssä tarkoitetulla tavalla". Kun olen edellä esittänyt, että uudet säännökset tulisi itse asiassa sijoittaa olemassa olevaan RL 46 lukuun, toissijaisuuslauseke olisi tietysti muotoiltava tämän edellyttämällä tavalla.

                    Helsingissä 26.4.2006

                    Pekka Viljanen

                    Professori, Turun yliopisto