VANTAAN KÄRÄJÄOIKEUS
Kielotie 21
01300 Vantaa

OIKEUSMINISTERIÖ
Lainvalmisteluosasto
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Viite:	OM 6/41/2006, lausuntopyyntö 5.4.2007

Asia:	Lausunto rangaistusmääräys- ja rikesakkotyöryhmän mietinnöstä

	Pyydettynä lausuntona 21.3.2007 päivätystä rangaistusmääräys- ja rikesakkotyöryhmän mietinnöstä Vantaan käräjäoikeus esittää kunnioittaen seuraavaa.

Yleiset kannaotot	Lausunnossa ehdotetaan korvattaviksi rangaistusmääräysmenettelystä ja rikesakkomenettelystä annetut lait sakko- ja rikesakkomääräysmenettelystä annettavalla lailla (menettelylaki). Ehdotetulla menettelylailla ja sen säätämisen yhteydessä muutettavilla muilla laeilla pyritään erityisesti rikkomuksesta epäillyn oikeusturvaa parantamalla poistamaan nykyiseen sääntelyyn sisältyviä perustuslaillisia ongelmia ja samaan aikaan menettelyiltä mahdollisimman pitkälle yhtenäistämällä luoda selkeä ja tarkoituksenmukaisesti toimiva erityisesti syyttäjien voimavaroja säästävä rikosasioiden käsittelyjärjestelmä. Uudistus on tärkeä, koska jo nyt yli kolme neljäsosaa rikosasioista käsitellään tuomioistuimen ulkopuolella rangaistusmääräysmenettelyssä.

	Käräjäoikeus pitää uuden summaarisen rikosprosessuaalisen järjestelmän luomista kannatettavana, mutta sen toteuttaminen edellyttää, että rikkomuksesta epäillyn ja asianomistajan oikeusturva taataan riittävästi. Menettelylain säätäminen on perusteltua senkin vuoksi, että nykyisillä juttumäärillä, erityisesti syyttäjälaitoksen tilanne huomioiden, on etsittävä lievemmissä rikoksissa kevyempiä ratkaisuvaihtoehtoja.

	1. Ehdotettu menettelylaki siirtää käytännössä tuomiovaltaa poliisimiehille, tullimiehille ja rajavartiomiehille, kun nämä voisivat antaa sakkomääräyksen asiassa, jossa seuraamuksena on alle 20 päiväsakkoa. Toisaalta, jos epäilty on riitauttanut päiväsakon rahamäärän määräytymisperusteen, menisi tällainen asia syyttäjän ratkaistavaksi. Syyttäjä voisi myös vakavammissa tapauksissa ratkaista asian syyttäjän sakkomääräyksellä, jota edeltäisi sakkovaatimus. Sakkomääräykseen, rikesakkomääräykseen ja syyttäjän sakkomääräykseen ei saa hakea varsinaisin muutoksenhakukeinoin muutosta valittamalla. Ylimääräisiä muutoksenhakumahdollisuuksia parannettaisiin rikesakon osalta sääntelyä yhtenäistämällä ja ylimääräisen muutoksenhaun perusteen lisäämisellä tilanteessa, jossa asianomistaja ja rikkomuksesta epäilty ei ole pätevästi antanut suostumustaan.

	Käräjäoikeuden mielestä tuomiovallan siirtämiseen tuomioistuinlaitoksen ulkopuolelle liittyy aina perustuslaillisia ongelmia ja hankalia kysymyksiä. Tuomioistuimilta on aikanaan siirretty tuomiovaltaa syyttäjille, ja nyt tuomiovaltaa siirrettään puolestaan syyttäjiltä poliisimiehille, tullimiehille ja rajavartiomiehille. Tämä ei ole periaatteellisesti täysin ongelmatonta, kun otetaan huomioon perusoikeusjärjestelmä ja järjestelmän oikeusturvatakeet. Käräjäoikeudella ei ole kuitenkaan aihetta ottaa kantaa tähän periaatteelliseen ratkaisuun, jonka perustuslaillisuus on menettelylakia säädettäessä tutkittu. Epäillyn ja asianomistajan oikeusturvatakeiden kannalta ongelmalliseksi voi kokea sen, ettei sakkomääräykseen, rikesakkomäärykseen ja syyttäjän sakkomääräykseen saa hakea varsinaisin muutoksenhakukeinoin muutosta. Toisaalta tämän järjestelmän taustalla on epäillyn ja asianomistajan antama suostumus. Voidaan pitää joustavana menettelynä sitä, että rikkomuksesta epäilty voi vähäisiksi katsottavissa rikkomuksissa suostua suoraan maksamaan sakon tai rikesakon ilman, että järjestelmää täytyy kuormittaa ylempiin asteisiin, kuten syyttäjälaitokseen ja yleiseen tuomioistuimeen. Tällöin on kuitenkin tarkoin huolehdittava siitä, että menettelylaissa säädetään tarkasti epäillyn ja asianomistajan informoimisesta suostumuksen merkityksestä ja tarkoituksesta. Toinen asia on, että tällainen epäillyn ja asianomistajan oikeuksien selostaminen ja “pikaoikeudenkäynti” asettaa hyvin suuret ammatilliset ja eettiset vaatimukset “kentällä” käytännön sakkomääräyksiä ja -vaatimuksia antaville virkamiehille, kuten poliisimiehille. Käräjäoikeuden mukaan, kun muutoksenhakuoikeutta ei ole, olisi erityisen tarkoin huolehdittava rangaistusvaatimus-, sakkovaatimus ja rikesakkomääräysmenettelyssä käytettävien asiakirjojen informatiivisuudesta. Ehdotuksen perusteluissakin on todettu, että kun oikeudellista ratkaisutoimintaa siirtyisi lakimieskoulutuksen saaneilta syyttäjiltä virkamiehille, joilla sellaista taustaa ei yleensä ole, epäillyn oikeusturvaan tulisi kiinnittää erityistä huomiota (s. 20).

	Toisaalta menettelylaki mahdollistaa ylimääräisen muutoksenhaun käräjäoikeuteen silloin, kun suostumusta ei esimerkiksi olosuhteista johtuen, ole annettu pätevästi. Myös muilla perusteilla ylimääräinen muutoksenhaku käräjäoikeuteen on mahdollista. Kun muutoksenhakuoikeutta voimakkaasti rajoitetaan, käräjäoikeus pitää oikeusturvatakeet huomioon ottaen välttämättämönä, että mahdollisuus ylimääräiseen muutoksenhakuun käräjäoikeuteen on olemassa. Vaikka menettelytapoja yksinkertaistetaankin ja annetaan yhä enemmän painoa epäillyn ja asianomistajan omalle mielipiteelle menettelytavasta, kuten esimerkiksi rikoslain 5 a luvun mukaisessa kirjallisessa rikosprosessissa nykyään, on kuitenkin  ylimääräisin muutoksenhakukeinoin varmistettava se, että epäillyn oikeusturva ei vaarannu ja että oikeuslaitos tuottaa oikeusturvaa riittävän oikeudenmukaisesti.

	2. Ehdotetun menettelylain mukaan siinä tapauksessa, että rikesakkorikkomuksesta epäilty ei ole antanut suostumustaan rikesakkomääräyksen antamiseen eikä ole maksanut rikesakkoa 30 päivän kuluessa sen tiedoksisaannista, asia siirtyy tavalliseen rikosasiain käsittelyjärjestykseen. Menettelylaki mahdollistaisi sen, että nykyisin toimivaltaisten virkamiesten lisäksi myös syyttäjä ja tuomioistuin voisivat tuomita rikesakon ja sen ohessa enintään 1.000 euron menettämisseuraamuksen rikkomuksesta, joka on saatettu sen käsiteltäväksi tavallisessa rikosasioiden käsittelyjärjestyksessä.

	Rikesakkoasioita käsitellään harvoin tuomioistuimissa. Ehdotuksen perustelujen mukaan vuonna 2004 käräjäoikeudessa vahvistettiin 88 rikesakkoa.  Annettu rikesakkomääräys poistettiin tai rikkoja jätettiin tuolloin rangaistukseen tuomitsematta 37 rikesakkoasiassa  (s. 11). Nykyisen lain mukaan käräjäoikeuden rikesakkoasiassa tekemään ratkaisuun ei saa enää hakea muutosta ylemmältä tuomioistuimelta varsinaisin muutoksenhakukeinoin.  Oikeustila muuttuu ehdotuksen mukaan siten, että myös rikesakkoasiassa on käytettävissä varsinainen muutoksenhakutie käräjäoikeudesta hovioikeuteen ja hovioikeudesta korkeimpaan oikeuteen. Käräjäoikeus pitää tätä muutosta järjestelmän yhdenmukaisuuden kannalta aiheellisena, joskin voidaan olettaa, ettei rikesakkoasioita käsiteltäne ylemmissä tuomioistuimissa kuin vain vähän. 

	3. Asian käsitteleminen ja ratkaiseminen uuden menettelylain mukaisessa menettelyssä ja näin ollen sakkomääräyksen, rikesakkomääräyksen ja syyttäjän sakkomääräyksen antaminen edellyttäisivät asianomistajan ja rikkomuksesta epäillyn suostumusta. Jos epäilty ei anna suostumustaan, hänelle kuitenkin annettaisiin tiedoksi sakkoa ja menettämisseuraamusta tai rikesakkoa koskeva rangaistusvaatimus. Suostumus voitaisiin tällaisessa  tapauksessa antaa vielä erikseen maksamalla sakko tai rikesakkoa 30 päivän määräajassa. Jos suostumusta ei saada asian käsittelyä jatkettaisiin tavallisessa rikosasiain käsittelyjärjestyksessä. Antamastaan suostumuksesta huolimatta rikkomuksesta epäilty voisi suostumusta tiedusteltaessa riitauttaa päiväsakon rahamäärää koskevan selvityksen, joka syyttäjän sakkomääräyksen antajana olisi otettava mahdollisuuksien mukaan huomioon.

	Käräjäoikeuden mielestä epäillyn suostumuksen kytkeminen menettelylain 4 §:n 3 momentissa tarkoitetulla tavalla sakon tai rikesakon maksamiseen 30 päivän kuluessa rangaistusvaatimuksen tiedoksisaamisesta liittyy eräitä näkökohtia, jotka voivat olla omiaan tarpeettomasti kuormittamaan tuomioistuinta. Jos epäilty ei ole antanut suostumustaan menettelylain 3 §:n 2 momentin mukaisesti sakkovaatimuksen, sakkomääräyksen, rikesakkomääryksen antavalle virkamiehelle, esitutkintaa suorittavalle virkamiehelle tai viralliselle syyttäjälle eikä hän ole menettelylain 4 §:n 3 momentin mukaan maksanut sakkoa tai rikesakko 30 päivän kuluessa, asian käsittely nimittäin jatkuu tavanomaisessa rikosasiain käsittelyjärjestyksessä. 

	Usein maksamatta jättäminen lienee tarkoin harkittu valinta. Toisinaan voi olla tilanteita, joissa maksaminen on vain unohtunut tai maksu on jäänyt tekemättä vaikean taloudellisen tilanteen vuoksi. Tällaisessa tilanteessa asian käsittely siirtyy automaattisesti tavanomaiseen rikosasian käsittelyyn, mikä osaltaan saattaa aiheuttaa yleisissä tuomioistuimissa oikeudenkäyntejä, joita edes epäilty ei halua. Perustelujen mukaan summaaristen rikosasioiden käsitteleminen ja ratkaiseminen kohtuullisen nopeasti edellyttävät sitä, että määräajan jälkeen tapahtunutta maksua ei otettaisi huomioon, vaan se palautettaisiin rikkomuksesta epäillylle (s.48). Perustelujen mukaan suostumukselle ei säädettäisi määrämuotoa. Yleensä se annettaisiin rikkomusta tutkivan virkamiehen sitä tiedustellessa. Suostumus voitaisiin antaa heti rikkomuksen tekopaikalla tai sen jälkeen tutkinnan myöhemmässä vaiheessa (s. 46). 

	Ehdotettu laki jättää käräjäoikeuden tulkinnan mukaan epäselväksi sen, voiko 30 päivän määräajan laiminlyönyt epäilty, joka haluaisi kuitenkin maksaa sakon tai rikesakon, antaa vielä tämän 30 päivän jälkeen suostumuksen menettelylain mukaiseen menettelyyn tavallisen rikosasiain käsittelyjärjestyksen asemesta. Selvää päätelmää tästä ei voi tehdä edes menettelylain 12 §:stä, jonka 1 momentin mukaan toimivaltaisen virkamiehen on viivytyksettä 4 §:n 3 momentissa tarkoitetun määräajan päätyttyä tarkastettava, onko rikkomuksesta epäilty maksanut sakon tai rikesakon. 12 §:n 2 momentin mukaan jos sakko tai rikesakko on maksettu määräajan kuluessa, seuraamus vahvistetaan sakkomääräyksellä, rikesakkomääräyksellä tai syyttäjän sakkomääräyksellä. 12 §:n perusteluista ilmenevä velvollisuus tarkastaa viivytyksettä maksaminen liittyisi tavoitteeseen ratkaista summaarisen menettelyn asiat nopeasti.

	Käräjäoikeuden kannan mukaan syyttäjän tulee kuitenkin voida 30 päivän määräajan kuluttuakin ratkaista asia menettelylain mukaisessa järjestyksessä syyttäjän sakkomääräyksellä, jos rikkomuksesta epäilty ja asianomistaja antavat siihen suostumuksensa vielä sen jälkeen, kun asia on siirretty syyttäjälle. Käräjäoikeus esittää pohdittavaksi, olisiko tästä syytä nimenomaisesti säätää menettelylaissa.	

	Käräjäoikeuden mielestä pohdittavaksi voisi esimerkiksi tulla se, että rangaistus- tai sakkovaatimusta koskevassa asiakirjassa mainittaisiin epäilylle mahdollisuus antaa suostumuksensa menettelylain mukaiseen menettelyyn esimerkiksi 7 päivässä sen jälkeen, kun 30 päivän määräaika on kulunut umpeen. Tämä luonnollisesti edellyttäisi, että asiasta säädettäisiin omassa momentissaan esimerkiksi 4 §:n yhteydessä. Asiasta tulisi nimenomaisesti säätää, koska nyt näyttää siltä, että tällainen esimerkiksi unohduksen tai maksuvaikeuden korjaava suostumus olisi mahdollista antaa 30 päivän jälkeenkin.Toisaalta summaarinen rikosasioiden käsittely edellyttää joutuisuutta, joten kovin pitkää uuden suostumuksen antamisaikaa ei voisi edellyttää. Tosin on otettava huomioon, että asiaan liittyvät oikeushallinnon tietojärjestelmä- ja muut käytännön kysmymykset saattavat asettaa tällaiselle sääntelylle omat rajoitteensa.

	4. Sakkomääräyksellä maksamatonta sakkoa ei saisi muuntaa vankeudeksi. Kielto muuntaa poliisimiesten, tullimiesten ja rajavartiomiesten määräämättömiä sakkoja liittyy ehdotuksen mukaan muuntorangaistusten vähentämiseen ja niiden keston lyhentämiseen.

	Sakkomääräyksen muuntokielto vastaa melko pitkälle rikoslain 2 a luvun 6 §:n 4 momentissa säädettyä muuntokieltoa. Kun yleisenä kriminaalipoliittisena suuntauksena on ollut viime vuosina, ettei aivan vähäisiä maksamattomia sakkoja enää voida muuntaa vankeudeksi, ei sakkomääräyksen muuntokieltoa ole käräjäoikeuden mukaan pidettävä kriminaalipoliittisesti ja rikosoikeudellisen seuraamusjärjestelmän kannalta arvelluttavana. Toisaalta menettelylain järjestelmään liittyy sinänsä epäjohdonmukaisuuksia siten, että syyttäjän sakkomääräykset, olkoonkin että niissä on kyse yleensä useammasta päiväsakosta kuin sakkomääräyksissä, ovat muuntokelpoisia. Rikesakkomääräys ei yksinään ole muuntokelpoinen. Kun kuitenkin menettelylain yhteydessä muutettavaksi ehdotetun rikoslain 7 luvun yhteistä rangaistusta koskevat säännökset muuttuvat siten, että rikesakko voi tulla tavallisessa rikosasian käsittelyjärjestyksessä osaksi yhteistä vankeusrangaistusta tai osaksi yhteistä sakkorangaistusta, johtaa järjestelmä siihen, että rikesakkojen osalta käytännössä toteutuukin muuntokelpoisuus. Tämä muuntokelpoisuus on riippuvainen pelkästään siitä, että rikesakkorikkomuksesta epäilty ei ole antanut suostumusta menettelylain mukaiseen menettelyyn. Tältä osin ehdotettu järjestelmä pitää muuntorangaistuksen määrämisen mahdollisuuden osalta sisällään tiettyä eriarvoisuutta sakkomääräyksen ja rikesakkomääräyksen välillä. Samanlainen tilanne on tällä hetkellä siinä, että tavallisessa rikosprosessissa annettuja alle 20 päivän sakkorangaistuksia ei voi muuntaa vankeudeksi, kun taas rangaistusmääräysmenettelyssä annetut alle 20 päivän vankeusrangaistukset voi muuntaa vankeudeksi.

	5. Rikkomuksesta epäillyn suostumuksesta huolimatta virallisen syyttäjän olisi tarkastettava sakkovaatimuksen tai rangaistusvaatimuksen lainmukaisuus ennen syyttäjän sakkomääräyksen antamista. Syyttäjä voisi sakkovaatimuksen mukaisen seuraamuksen määräämisen asemesta päätyä uuden sakkovaatimuksen antamiseen, sakon määräämiseen vaadituua lievempänä, rikesakon määräämiseen sakon asemesta, syyttämättä jättämiseen tai syytteen nostamiseen.

	Käräjäoikeus pitää perusteltuna, että virallinen syyttäjä lainoppineena virkamiehenä voi viime kädessä puuttua teon oikeudelliseen arviointiin, näyttöön liittyviin ongelmiin taikka seuraamuksen määräämiseen vaikuttaviin erityistekijöihin. Tämä on tärkeää, koska menettelylaki siirtää tuomiovallan käyttämistä virkamiehille, joilla ei pääsääntöisesti ole lainopillista koulutusta.

	6. Lainsäädännöstä poistettaisiin kielto määrätä rikesakosta yhteinen rangaistus sakkorangaistuksen tai määräaikaisen vankeusrangaistuksen kanssa. Ehdotuksen mukaan sakkorikoksesta ja rikesakkorikoksesta tuomittaisiin sakkorangaistus, jossa rikesakkorikoksen vaikutus tuntuisi 10 euron korotuksena. Rikesakkorikoksesta tuomittava rangaistus voisi tulla sisällytetyksi myös yhteiseen vankeusrangaistukseen. Jos samalla kertaa käsitellään ainoastaan useaa rikesakkorikosta, ankarinta rikesakkoa korotettaisiin 10 eurolla.

	Nykyisin useammasta rikesakosta ei saa määrätä yhteistä rangaistusta. Perustelujen mukaan nykyisin voidaan rangaista vain yhdestä rikesakkorikkomuksesta vaikka tekijä olisi tehnyt niitä kuinka monta tahansa (s. 28). Menettelylain säätämisen yhteydessä säädettävän rikoslain 7 luvun 3 b §:n perusteella käsiteltäessä samalla kertaa useita saman tekijän rikesakkorikkomusta korotetaan ankarinta rikesakkoa 10 eurolla kunkin rikesakkorikkomuksen osalta. 

	Käräjäoikeus pitää säännöstä onnistuneena ja johdonmukaisena, kun otetaan erityisesti huomioon rikoslain 7 luvusta ilmenevä vakiintunut käytäntö yhteisen sakko- tai vankeusrangaistuksen määräämisessä. Useiden rikosten tulee vaikuttaa rangaistuksen mittaamiseen normaalilla tavalla myös rikesakkorikkomuksissa, minkä vuoksi ehdotettu muutos on kannatettava myös lainkäytön yhdenvertaisuuden kannalta.

	Nykyisin sakosta ja rikesakosta tai määräaikaisesta vankeusrangaistuksesta ei saa määrätä yhteistä rangaistusta. Tämä on aiheuttanut ongelmatilanteita erityisesti silloin kun sakkorangaistuksen kokonaisrahamäärä jäisi pienemmäksi kuin rikesakko tai ankarin rikesakko. Ehdotettu menettelylaki poistaa tämän yhteisen sakkorangaistuksen määrämisen ongelman siten, että muutettavaksi ehdotetun rikoslain 7 luvun 3 a §:n perusteella sakosta ja rikesakosta määrätään yhteinen vankeusrangaistus siten, että 1 momentissa tarkoitetussa tilanteessa yhteinen sakkorangaistus tuomitaan 10 eurolla korotettuna ja 2 momentissa tarkoitetussa tilanteessa rikesakkoa alempi sakkorangaistus korotetaan rikesakon tai ankarimman rikesakon suuruiseksi, jonka jälkeen yhteiseen sakkorangaistukseen tehdään vielä 10 euron korotus kunkin rikoksen osalta.

	Käräjäoikeus pitää säännöstä onnistuneena ja johdonmukaisena, kun otetaan erityisesti huomioon rikoslain 7 luvusta ilmenevä vakiintunut käytäntö yhteisen sakkorangaistuksen määräämisessä. Useiden rikosten tulee vaikuttaa rangaistuksen mittaamiseen normaalilla tavalla myös rikesakkorikkomuksissa, minkä vuoksi ehdotettu muutos on kannatettava myös lainkäytön yhdenvertaisuuden kannalta.

	Nykyisin ei ole mahdollista tuomita tavallisessa rikosasiain käsittelyjärjestyksessä yhteisen vankeusrangaistuksen ohella erikseen rikesakkoa tai sisällyttää rikesakkorikosta yhteiseen vankeusrangaistukseen. Muutettavaksi ehdotetun rikoslain 7 luvun 1 §:n perusteella voidaan ehdotuksen mukaan tuomita yhteinen vankeusrangaistus ja sen lisäksi sakkoa tai rikesakkoa. Kuitenkaan ei ole mahdollista, että tuomitaan yhteinen vankeusrangaistus sekä sakko ja rikesakko. Lisäksi muutettavaksi ehdotetun rikoslain 7 luvun 1 §:n perusteella voidaan tuomita yhteinen vankeusrangaistus niin, että se pitää sisällään vankeusrikoksia, sakkorikoksia ja rikesakkorikoksia.
	
	Käräjäoikeus pitää tältä osin ehdotettua muutosta johdonmukaisena. Ei ole tarkoituksenmukaista, että yhteisen vankeusrangaistuksen lisäksi tuomitaan sekä sakko- että rikesakkorangaistus. Tämä ei liene käytännössä edes mahdollistakaan, kun otetaan huomioon sakko- ja rikesakkorangaistuksen yhdistämisestä ehdotetussa rikoslain 7 luvun 3 a §:ssä säädetty. Toisaalta on todettava, että rikesakkorikoksen sisällyttäminen osaksi yhteistä vankeusrangaistus ei juuri milloinkaan voine vaikuttaa kovin ankarasti yhteisen vankeusrangaistuksen määrään. Ehdotettu muutos jättää kuitenkin tuomioistuimelle rangaistuksen määräämisessä ja mittaamisessa kaikki vaihtoehdot avoimiksi, mitä voidaan pitää onnistuneena muutoksena.

	7. Sakkoa ja rikesakkoa koskevia vanhentumisssäännöksiä yhdenmukaistettaisiin yleiseen vanhentumissääntelyyn sijoitettavissa säännöksissä.

	Nykyisin rangaistusmääräys- ja rikesakkolaeissa on toisistaan poikkeavia vanhentumissäännöksiä, jotka puolestaan poikkeavat rikoslain 8 luvussa säädetyistä yleisistä rikoksen vanhentumissäännöksistä. Ehdotuksen perustelujen mukaan ylipäänsä vanhentumista koskeva sääntely tulisi mahdollisuuksien mukaan yhtenäsitää yleisten vanhentumissäännösten kanssa ja sijoittaa yleisiä vanhentumissäännöksiä koskevaan rikoslain 8 lukuun. Rikoksen vanhentumisen tulisi ratketa teon törkeyden mukaan eikä sen mahdollisesti satunnaisen seikan perusteella, missä menettelylajissa asia käsitellään (s.30). Ehdotuksen mukaan menettelylain säätämisen jälkeen sakkoa ja rikesakko koskevat vanhentumissäännökset yhtenäistettäisiin ja keskitettäisiin rikoslain 8 lukuun ja muutettaisiin mahdollisuuksien mukaan vastaamaan luvun yleisiä vanhentumissäännöksiä.

	Käräjäoikeus pitää sääntelyn yhdenmukaistamista tältä osin kannatettavana ja johdonmukaisena.	

	8. Rikesakkorikkomuksista säädettäisiin lailla eikä nykyiseen tapaan asetuksella. Näistä rikkomuksista voitaisiin jatkossa määrätä rangaistukseksi ainoastaan rikesakko. Samalla rikesakkorikkomuksina rangaistavien tekojen kuvausta tarkennettaisiin laillisuusperiaatteen edellyttämällä tavalla.

	Käräjäoikeus pitää rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen kannalta hyvänä sitä, että rikesakkorikkomuksista ehdotetaan säädettävän erillisellä lailla. Rikesakkorikkomusten täsmällinen määrittely erillislaissa edistää oikeusturvaa ja rikosoikeudellisen järjestelmän ennakoitavuutta. Lisäksi tämä poistaa sen, osoittain epäselvyyttä herättäneen tilanteen, jossa samasta rikkomuksesta voidaan antaa rangaistusmäärys tai antaa rikesakko. Tässä voi olla seurauksena epäyhtenäistä oikeuskäytäntöä ja vaikutuksia sakotettavalle tulevan sakon määrään. On tiedossa tilanteita, joissa korostetun hyvätuloinen henkilö onkin saanut sovittaa pienehkön rikkomuksensa vakiomääräisellä rikesakolla. 

	9. Menettelylain perustelujen mukaan lain säätämisen tarkoituksena on saada aikaan menettelyitä yhdistämällä selkeä ja tarkoituksenmukaisesti toimiva rikosasioiden käsittelyjärjestelmä, koska nykyisin summaaristen menettelyiden välillä on lukuisasti perusteettomia eroja. Tarkoituksenmukaisesti toimivaan järjestelmään liittyy erityisesti se, että rajallisia syyttäjä voimavaroja vapautetaan käytännössä mekaanisesti ratkaistavien summaaristen asioiden käsittelyjen vaativampien ja vakavampien rikosasioiden käsittelyyn (s.36). Menettelylain perustelujen mukaan uudistuksen voidaan arvioida vähentävän syyttäjien työmäärää. Kysymys on merkittävästä työmäärän vähennyksestä. Jos asioita tulisi syyttäjien käsiteltäviksi  noin 208.000 vähemmän, vuosittainen säästö voisi olla noin 1.000 työpäivää (s.42).

	Käräjäoikeus pitää ehdotetun uudistuksen vaikutusta syyttäjien työmäärään hyvänä tavoitteena, mikä mahdollistaa syyttäjien keskittymisen vaativampien ja vakavampien rikosasioiden käsittelyyn. Samalla syyttäjälaitoksessa vapautuvat resurssit heijastuvat myös osaltaan tuomioistuimessa käsiteltävien asioiden määrään, mikä on taas omiaan lyhentämään esimerkiksi rikosasioiden keskimääräisiä käsittelyaikoja. 

	Nämäkin seikat huomioiden Vantaan käräjäoikeus pitää, edellä ja jäljempänä esitetyin huomautuksin, ehdotetusta sakko- ja rikesakkomääräysmenettelystä annetun lain säätämisestä kannatettavana.

Pykäläkohtaiset kannanotot

	Laki sakko- ja rikesakkomääräysmenettelystä

	1 LUKU. Yleiset säännökset

	1 §. Lain soveltamisala

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa pykälän sisältöön. 

	2 §. Määritelmät

	Määritelmien luetteloinnin osalta sakkovaatimus on merkitty kohtaan 4. Lakiteknisesti voisi olla selkämpää siirtää sakkovaatimus luettelon kohdaksi 2, jolloin pelkistä vaatimuksista eroavat rikesakkomääräys tulisi kohdaksi 3, sakkomääräys kohdaksi 4 ja syyttäjän sakkomääräys kohdaksi 5.
	Samankaltaista loogista järjestystä noudatetaan esimerkiksi saman luvun pykälien 3 ja 5 tekstiosissa.

	Muilta osin käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	3 §. Asianomistajan suostumus

	Pykälässä säädetään asianomistajan suostumuksen suostumuksen antamisesta edellytyksenä asian käsittelemiselle ja ratkaisemiselle menettelylain mukaisessa järjestyksessä. Menettelylain ehdotetun 5 luvun 33 §:n mukaan sakkomääräykseen, rikesakkomääräykseen ja syyttäjän sakkomääräykseen ei saa hakea muutosta valittamalla. Tämän vuoksi on oikeusturvanäkökohdat huomioon ottaen perusteltua edelyttää menettelylain mukaisen käsittelyn edellytyksenä asianomistajan suostumuksen saamista. Lisäksi suostumuksen antamisen suhteen painoa tulee antaa perusteluissa mainituin tavoin asianomistajan syyte- ja vahingonkorvausoikeuteen liittyville näkökohdille (s.45). Ehdotettu pykälä ei sinänsä muodosta uudistusta nykyiseen rangaistusmääräysmenettelyyn liittyvään tilanteeseen nähden. Sen sijaan uutta on se, että asianomistajan suostumus koskee ehdotetussa säännöksessä myös rikesakkorikkomuksia. Kuten perusteluissa on todettu tällaisilla rikoksilla ei yleensä ole asianomistajaa, joten muutos on lähinnä tekninen. 

	Perusteluissa todetaan, että suostumuksen lisäksi asianomistajan syyttämispyyntö olisi sakko- ja rikesakkomääräysmenettelyn käyttämisen edellytyksenä, jos rikkomus on asianomistajarikos. Suostumuksen antanut asianomistaja voisi niin halutessaan ajaa rikokseen perustuvia yksityisoikeudellisia vaatimuksia riita-asiana rikkomuksesta epäiltyä kohtaan. Perustelujen mukaan käytännössä sellaisissa tapauksissa suostumuksia ei juurikaan annettaisi erillisen riita-asian ajamisesta asianomistajalle aiheutuvien vaivojen ja kustannusten vuoksi. Käräjäoikeus pitää epätarkoituksenmukaisena sitä, että sääntely ja sen perustelulausumat ohjaavat sakkomääräyksen, rikesakkomääräyksen tai rangaistusvaatimuksen yhteydessä erilliseen riita-asian oikeudenkäyntiin. Kysymyksessä tulisivat luultavimmin olemaan pienehköt asiat. Tarkoituksenmukaisinta olisi sovittaa sääntely niin, että asianomistajan esittäessä syyttämispyynnön sakkomääräys-, rikesakko- tai rangaistusvaatimusasiassa, asia pitäisi voida lain nojalla käsitellä normaalissa rikosasiainkäsittelyjärjestyksessä. Tästä voitaisiin luonnollisesti poiketa siinä tapauksessa, että asianomistaja peruuttaa syyttämispyyntönsä.

	Käräjäoikeus pitää joustavana sääntelynä sitä, että asianomistajan suostumuksen antamiselle ei ehdoteta säädettäväksi määrämuotoa. Kuten perusteluissa on todettu suostumuksesta voidaan tehdä heti merkintä laadittavaan asiakirjaan eli sakkovaatimus-, sakkomääräys-, rikesakkomääräys- tai rangaistusvaatimusasiakirjaan (s.46). Korostetun tärkeää on ilmoittaa asianomistajalle, että hänen suostumuksensa antaminen johtaa asian lopulliseen ratkaisemiseen sakkomääräyksellä, rikesakkomääräyksellä tai syyttäjän sakkomääräyksellä ja että määräykseen ei saisi hakea muutosta valittamalla. Tämä periaate ilmenee menettelylain 5 luvun 33 §:n muutoksenhakukieltoa koskevasta pykälästä. Asianomistajalle ennen suostumuksen antamista koskevan selostuksen osalta voisi olla aiheellista selvyyden ja oikeusturvan toteutumisen vuoksi lisätä, että selostettaessa suostumuksen merkitystä epäillylle olisi nimenomaisesti ilmoitettava menettelylain 5 luvun 33 §:stä ilmenevästä muutoksenhakukiellosta sekä saman luvun 34 §:ssä säädetystä ylimääräisestä muutoksenhakuoikeudesta. Se tapahtuuko tämä käytännössä esimerkiksi lomakkeen tasolla, on käytännössä ratkaistava kysymys. Usein suostumusta tiedusteltaneen kuitenkin sakotustilanteessa suullisesti, jolloin selostuskin täytyisi antaa suullisesti.

	
	4 §. Epäillyn suostumus

	Ehdotetun pykälän 1 momentissa säädettäisiin, että rikkomuksesta epäillyn suostumuksesta on voimassa, mitä 3 §:ssä säädetään asianomistajan suostumuksesta. Periaate on tärkeä. Pelkkä viittaus edeltävään pykälään tuntuu erikoiselta vaihtoehdolta. Selvyyden vuoksi olisi tärkeää säätää epäillyn suostumuksesta nimenomaisesti. Samaten epäillylle ennen suostumuksen antamista koskevan selostuksen osalta voisi olla aiheellista selvyyden ja oikeusturvan toteutumisen vuoksi lisätä, että selostettaessa suostumuksen merkitystä epäillylle olisi nimenomaisesti ilmoitettava menettelylain 5 luvun 33 §:stä ilmenevästä muutoksenhakukiellosta sekä saman luvun 34 §:ssä säädetystä ylimääräisestä muutoksenhakuoikeudesta. Se tapahtuuko tämä käytännössä esimerkiksi lomakkeen tasolla, on käytännössä ratkaistava kysymys. Usein suostumusta tiedusteltaneen kuitenkin sakotustilanteessa suullisesti, jolloin selostuskin täytyisi antaa suullisesti.  
	
	Ehdotetun pykälän 3 momentissa todetaan, että epäillyn suostumukseksi katsotaan myös sakon tai rikesakon maksaminen 30 päivän kuluessa rangaistusvaatimuksen tiedoksiantamisesta. Perusteluissa on todettu olevan mahdollista, että rikkomuksesta epäilty maksaa sakon tai rikesakon määräaikana vain osittain. Tällainen osamaksu voitaisiin katsoa suostumukseksi, koska se osoittaa epäillyn hyväksyvän menettelylain käyttämisen rikkomuksen käsittelyssä (s.48). Käräjäoikeuden käsityksen mukaan pykälän 3 momentissa olisi tämän vuoksi tarpeen nimenomaisesti säätää, että epäillyn suostumukseksi katsotaan myös sakon tai rikesakon maksaminen kokonaan tai osittain.

	5 §. Toimivaltaiset virkamiehet

	Ehdotetun pykälän 1 momentissa mainittu määritelmä poliisimies saattaa aiheuttaa käytännössä epäselvyyksiä. Siksi voisi olla hyvä lisätä momenttiin, että kysymyksessä on poliisilain 6 §:ssä tarkoitettu poliisimies. Perusteluissakin on viitattu poliisilain 6 §:ään ja sen perusteella annettuun poliisimiesasetuksen 1 §:ään. Tosin poliisimiehen määritelmä löytyy suoraan poliisilaista, mutta viittaustekniikkaa tässä yhteydessä ei ole välttämättä aiheellista välttää.

	Käräjäoikeus pitää hyvänä sitä, että perustelujen mukaan sakkomääräysasioita voisi käsitellä ja rikesakkomääräyksen tai syyttäjän sakkomääräyksen antaa erityissäännöksen (kihlakunnansyyttäjistä annetun lain (195/1996) 8 § 1) perusteella myös apulaissyyttäjä (s.49)
	
	Pykälän 3 momentissa tullimiehen, rajavartiomiehen ja erätarkastajan toimivallasta menettelylain mukaisissa asioissa on mainittu säädettävän erikseen. Tältäkin osin paikallaan voisi olla nimenomainen viittaus asianomaisiin eritysilakeihin.

	6 §. Toimenpiteistä luopuminen

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	7 §. Esitutkinta

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	2. LUKU. Valvontaa suorittavan virkamiehen antamat vaatimukset ja määräykset
	
	8 §. Sakkovaatimuksen, sakkomääryksen ja rikesakkomääräyksen sisältö

	Ehdotettu pykälä on lähinnä teknisluontoinen ja se vastaa lähtökohdiltaan nykyisin voimassaolevien rangaistusmääräyslain 4 §:ää ja rikesakkolain 6 §.ää. Pykälään on kuitenkin tehty menettelylain edellyttämät muutokset. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa pykälän sisällöstä.

	9 §. Rangaistusvaatimuksen sisältö

	Ehdotetun pykälän 2 momentissa on viittaus 4 §.n 3 momentissa tarkoitettuun30 päivän määräaikaan, jonka aikana tehty sakon tai rikesakon maksaminen johtaa seuraamuksen vahvistamiseen sakkomääräyksellä, rikesakkomääräyksellä tai syyttäjän sakkomääräyksellä. Rangaistusvaatimuksessa on kysymys tilanteesta, jossa epäilty ei suostu asian käsittelemiseen menettelylain mukaisessa järjestyksessä. Käräjäoikeuden mukaan on tärkeää säätää mahdollisuudesta sakon tai rikesakon maksamalla siirtää asiaa menettelylaissa tarkoitettujen seuraamusten eli sakkomääräyksen, rikesakkomääräyksen ja syyttäjän sakkomääräyksen piiriin. Tällöin on itse asiassa kysymys rangaistusvaatimuksen vahvistamisesta. Kuten perusteluissakin on todettu maininta on erityisen tärkeä sen vuoksi, ettei vähäisiä rikkomuksia tarpeettomasti käsitellä tavallisessa rikosasioiden käsittelyjärjestyksessä.	

	10 §. Seuraamuksen maksamiseen liittyvät tiedot

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	11 §. Tiedoksianto

	Ehdotettu pykälä vastaa voimassaolevan rangaistusmääräyslain 6 §:n 1 momentin ja rikesakkolain 8 §:n 1 ja 2 momentin sääntelyä. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	12 §. Rangaistusvaatimuksen käsittely

	Käräjäoikeus on osittain lausunut tästä ehdotetusta pykälästä edellä ehdotetun 4 § 3 pykälän kohdalla.

	Ehdotettu pykälä jättää auki sen, voiko 30 päivän maksuajan laiminlyönyt epäilty edelleen antaan suostumuksensa sakon tai rikesakon käsittelemiseen menettelylain mukaisessa järjestyksessä. Tältä osin perusteluissa puhutaan paljon viranomaisen järjestemästä teknisestä seurannasta (s.58-59). Lieneekö niin, että tällaisissa massa-asioissa järjestelmän toimivuus ei salli sitä, että suostumus menettelylain mukaiseen menettelyyn, esimerkiksi syyttäjän sakkomääräykseen, voitaisiin antaa esimerkiksi syytäjälle uudelleen vaan asia siirtyy automaattisesti syyttäjälle syyteharkintaan ja sirtyy tavanomaisessa rikosasiain käsittelyjärjestyksessä käsiteltäväksi.

	13 §. Sakkovaatimuksen ja rangaistusvaatimuksen toimittaminen viralliselle syyttäjälle

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	3. LUKU. Rikesakon määrääminen ajoneuvoa pysäyttämättä havaituista liikennerikkomuksista

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotettujen pykälien 14-21 ja 23 sisällöstä.

	22 §. Menetetyn määräajan palauttaminen

	Pykälässä ehdotetaan, että käräjäoikeus on päätösvaltainen menetetyn määräajan palauttamista koskevassa asiassa, kun siinä on lainoppinut jäsen yksin. Perustelujen mukaan tällainen tuomioistuimen kokoonpanoa koskeva sääntely olisi yhdenmukainen ylimääräistä muutoksenhakua koskevan 35 §:n 1 momentin kanssa. Lainoppineen jäsenen määritelmä kattaa käräjäoikeuslain mukaan myös notaarin. Perustelujen mukaan kysymyksessä olevia asioita ei voida yleensä pitää laatunsa tai laajuutensa vuoksi siinä määrin vaikeina, että notaari ei voisi käräjäoikeuslain 17 §:n 3 momentin vuoksi toimia niissä yksin puheenjohtajana. Kysymyksessä on aikaisempaan menettelyyn verrattuna lisäys, jota käräjäoikeus pitää työekonomisestikin järkevänä. Myöskään notaarin toimimiselle puheenjohtajana kysymyksessä olevissa asioissa ei liene yleensä estettä. 

	4. LUKU. Syyttäjän sakkomäärys ja rikesakko

	24 §. Syyttäjän sakkomääräyksen antaminen

	Kyseinen pykälä vastaa pitkälti voimassa olevaa rangaistusmääräyslakia ja muutokset ovat lähinnä teknisiä. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	25 §. Selvitys päiväsakon rahamäärästä

	Jo vanhastaan rangaistusmääräysmenettelyssä on tyypillisesti käsitelty päiväsakon rahamäärään liittyviä rangaistusmääryksen vastustamisia. Tämä johtuu siitä, että sakotettavan tulot saattavat monestikin vaihdella sakotushetken virallisista tiedoista. Tämän vuoksi on tärkeää, että epäillyn mahdollisuudesta toimittaa viralliselle syyttäjälle kirjallista selvitystä päiväsakon rahamäärään vaikuttavista seikoista on nimenomaisesti säädetty ehdotetussa 25 §:ssä. 

	26 §. Syyttäjän sakkomääräyksen antamisen esteet

	Perustelujen mukaan pykälään ehdotetut tai niitä asiallisesti vastaavat kohdat sisältyvät rangaistusmääräyslain 11 §:n 1 momenttiin. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	27 §. Uuden vaatimuksen antaminen

	Pykälässä säädettäisiin uuden vaatimuksen antamisesta tavalla, joka asiallisesti vastaa rangaistusmääräyslain 12 §:ssä olevaa. Perustelujen mukaan vaikka asiallisesti olisi kysmymys menettelyn aloittamisesta uudelleen, asianomistajan suostumusta ei tarvittaisi uudelleen. Asianomistaja olisi jo kertaalleen antanut 3 §:n 1 momentissa tarkoitetun suostumuksen asian käsittelemiseksi ja ratkaisemiseksi menettelylain mukaisessa menettelyssä. Perustelujen mukaan eri asia on se, että teon uudelleen arvioinnin vuoksi teko saattaisi muuttua sellaisesta rikkomuksesta, jolla ei ole asianomistajaa, sellaiseksi, jolla asianomistaja on. Perustelujen mukaan uudelta asianomistajalta tulisi luonnollisesti pyytää 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu suostumus. (s.65) Ehdotettua pykälää voisi perustelujen vuoksi selventää se, että siihen lisättäisiin lopuksi virke siitä, ettei uuden vaatimuksen antaminen edellytä suostumusta asianomistajalta, joka on jo antanut sen 3 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla. Tällöin tästä olisi luettavissa perustelujen ratio siitä, että uudelta asianomistajalta suostumus on pyydettävä. Samalla ilmenisi se, ettei uudelta asianomistajalta ole tarpeen toista kertaa pyytää suostumusta vaikka uusi sakko- tai rangaistusvaatimus annetaankin.

	Perustelujen mukaan sakkorangaistuksen määräminen sakkovaatimuksessa tai rangaistusvaatimuksessa vaadittua ankarammaksi edellyttäisi epäillyn suostumuksen. Perustelujen mukaan teon oikeudellinen uudelleenarviointi ei sitä edellyttäisi (s. 65). Käräjäoikeuden mielestä voisi harkita myös tältä osin selvyyden vuoksi mainintaa siitä, että annettaessa syyttäjän pyynnöstä uusi vaatimus epäillyltä on pyydettävä uusi 4 §:n 1 momentissa tarkoitettu suostumus ellei kysymys ole teon oikeudellisesta uudelleen arvioinnista.	

	28 §. Syyttäjän sakkomääräyksen antaminen vaadittua lievempänä

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	29 §. Rikesakkomääräyksen antaminen

	Syyttäjä ei ole aikaisemmin ollut toimivaltainen antamaan rikesakkomäärystä. Ehdotetun pykälän mukaan laki muuttuisi tältä osin. Perustelujen mukaan ei ole tarkoituksenmukaista kierrättää asiaa poliisimiehelle tai muulle toimivaltaiselle virkamiehelle sen takia, että syyttäjä ei voi määrätä rikesakkoa. Kuten perusteluissakin on todettu rikesakko voi tulla kysymykseen siten, että syyttäjä arvioi sakko- tai rangaistusvaatimuksesta poiketen teon rikosoikeudellisesti sellaiseksi, että teosta voi olla ehdotettavasta rikesakkorikkomuksista annetun lain perusteella lainmukaisena seuraamuksena vain rikesakko. Tällaisessa tilanteessa asian palauttaminen poliisimiehelle tai muulle virkamiehelle ei ole käräjäoikeuden mielestä tarkoituksenmukaista. Käräjäoikeus pitää ehdotettua uudistusta 1 momentin osalta hyvänä ja joustavana.
	
	Pykälän 2 momentissa lienee yleisimmin kysymys siitä, että rikesakkorikkomuksia tulee jostakin syyttäjän syyteharkintaan. Rikesakkorikkomus voi tulla syyteharkintaan joko yksinään tai osana muita rikoksia. Kun ehdotetun pykälän mukaan tällaisessa tapauksessa olisi soveltuvin osin noudatettava menettelylain 1 ja 2 luvun säännöksiä, on tämä omiaan muodostamaan mahdollisuuden kankealle menettelylle, kun syyttäjän on hankittava asianomistajan ja rikkomuksesta epäillyn suostumus. Pykälä avaa kuitenkin tällaiselle menettelylle mahdollisuuden. Syyttäjän kannalta arvioituna lienisi tarkoituksenmukaisinta viedä rikesakkorikkomuskin tavalliseen rikosasioiden käsittelyyn, jos epäillyllä on käsiteltävänä useampia rikoksia. Pykälä on kuitenkin muotoiltu siten ehdolliseen muotoon, että lukuunottamatta yhden rikesakkorikkomuksen tapausta, se mahdollistaa joustavan yhdessäkäsittelymenettelyn. Lienee oletettavaa, että pykälän 2 momentin tilanteet vain yhdestä syyttäjän määräämästä rikesakkorikkomuksesta, ovat siinä määrin harvinaisia, ettei kankeahkoon menettelyyn jouduttane kovin usein syyttäjän tekemän uuden oikeudellisen arvioinnin vuoksi.

	30 §. Toimenpiteistä luopuminen ja syytteen nostaminen

	Käräjäoikeus hyväksyy sinänsä ehdotetun pykälän sisällön. Kysymys on kuitenkin kahdesta oikeudellisesti erilaisesta tilanteesta: syyttämättä jättämisestä ja syytteen nostamisesta. Tähän nähden käräjäoikeus ei pidä kovin onnistuneena sitä, että molemmista tilanteista on säädetty samassa pykälässä. Lakiteknisesti selkeämpää olisi säätää omissa pykälissään erikseen toimenpiteistä luopumisesta ja syytteen nostamisesta siten, että molemmissa pykälissä todettaisiin sakko- tai rangaistusvaatimuksen poistamisesta.
	
	Pykälän ehdotetun 2 momentin mukaan syyttäjän on määräyksen antamisen asemesta nostettava syyte, jos kysymyksessä ei ole 1 §:n 1 momentissa tarkoitettu rikkomus tai jos rikkomuksen yhteys muuhun samalla kertaa käsiteltävään tekoon edellyttää syytteen nostamista siitäkin. Tekstiin otettu määritelmä määräys on käräjäoikeuden mielestä hieman epätarkka. Perustelujen mukaan on myös mahdollista, että syyttäjän käsiteltäväksi tulevasta rikkomuksesta voidaan sinällään määrätä sakko syyttäjän sakkomääräyksellä tai rikesakko mutta että määräämiseen ei tule mennä rikkomuksen ja samalla kertaa käsiteltävän muun teon välisen yhteyden vuoksi (s.67). Selvyyden vuoksi voisi olla parempi korvata sana määräys termeillä syyttäjän sakkomääräyksen ja rikesakkomääräyksen antamisen asemesta. Tämä olisi paikallaan jo senkin vuoksi, että 4 luvun otsikossa puhutaan syyttäjän sakkomääräyksestä ja rikesakosta. Siis ei rikesakkomääräyksestä, kuten saman luvun 29 §:n 1 momentissa. Käräjäoikeuden mukaan syyttäjän käytettävissä olevien seuraamusvaihtoehtojen osalta luvussa käytettävän terminologian tulisi olla yhtenäinen.

	31 §. Asian ottaminen uudelleen ratkaistavaksi

	Pykälä vastaa rangaistusmääräyslain 14 §:ää lisättynä vain rikesakkomääräyksellä. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa pykälän sisällöstä.

	32 §. Tilanteen muuttumiseen perustuva ilmoitusvelvollisuus

	Kysymyksessä on teknisluontoinen säännös. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	5. LUKU. Erinäiset säännökset

	33 §. Muutoksenhakukielto

	Käräjäoikeus on lausunut muutoksenhakukiellosta lausunnon aluksi kohdassa yleistä. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	34 §. Ylimääräinen muutoksenhaku

	Käräjäoikeus on lausunut muutoksenhakukiellosta lausunnon aluksi kohdassa yleistä. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä.

	35 §. Menettely ylimääräisessä muutoksenhaussa

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetun pykälän sisällöstä. Käräjäoikeus pitää riittävänä, että ylimääräinen muutoksenhaku voidaan ratkaista ehdotetun pykälän 1 momentin mukaisesti yhden lainoppineen jäsenen kokoonpanossa. Perustelujen mukaan ehdotetun pykälän 1 momentti vastaisi rangaistusmääräyslain 18 §:n 4 momentissa säädettyä ja olisi yhdenmukainen menettelylain 22 §:ssä olevan päätösvaltaisuutta koskevan sääntelyn kanssa. Käräjäoikeuden kannan mukaan, ja kun säännös sen mahdollistaa, notaarin pitäisi voida käsitellä ja ratkaista ylimääräisiä muutoksenhakuasioita. Notaarien osalta pykälä kaipaa täsmentävä lausumaa perusteluihin, kuten on tehty 22 §:n kohdallakin.

	
	36 §. Virheen korjaaminen

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa pykälän sisällöstä. Ehdotettu virheen korjaamista koskeva pykälä on käräjäoikeuden mukaan tarpeen sen vuoksi, ettei aivan vähäisten virheiden vuoksi jouduttaisi käyttämään ylimääräistä muutoksenhakua.
	
	37 §. Seuraamusten täytäntöönpano

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa pykälän sisällöstä.

	38 §. Määräaika seuraamuksen maksamista varten

	Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa pykälän sisällöstä.

	MUIHIN LAKEIHIN TULEVAT MUUTOKSET

	Sakko- ja rikesakkomääräysmenettelystä annettavan lain säätämisen yhteydessä on ehdotettu muutettavaksi useiden muiden lakien säännöksiä. Muihin lakeihin tehtävät muutokset ovat suurelta osin teknisluontoisia eikä käräjäoikeudella ole niistä muuta huomautettavaa kuin että ehdotetun rikoslain 8 luvun 6 §:n kohdalla lienee ollut tarkoitus viitata saman luvun 3 §:ään nyt tekstissä olevan 2 §:n asemesta.

	Lausunnon on valmistellut käräjätuomari Olli Haapanen.

	Vantaalla 29 päivänä kesäkuuta 2007

	Heikki Nousiainen
	laamanni