Suomen Syyttäjäyhdistys ry

					Lausunto 14.6.2007
Oikeusministeriö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Viite
Oikeusministeriön lainvalmisteluosaston lausuntopyyntö 5.4.2007 OM 6/41/2006

Asia
Suomen Syyttäjäyhdistys ry:n lausunto rangaistusmääräys- ja rikesakkotyöryhmän mietinnöstä

Työryhmän mietinnössä on ehdotettu uudistettavaksi tuomioistuinten ulkopuolella tapahtuvaa rikosasioiden summaarista käsittelyä koskeva lainsäädäntö. Rangaistusmääräysmenettelystä ja rikesakkomenettelystä annetut lait on ehdotettu korvattaviksi yhdellä, yhteisellä lailla sakko- ja rikesakkomääräysmenettelystä (menettelylaki). Ehdotus yhdenmukaistaa sakko- ja rikesakkomääräysmenettelyjä, mitä voidaan pitää perusteltuna ja kannatettavana uudistuksena. Mietinnön nykytilaa koskeviin arvioihin voi yhtyä.

Ehdotuksessa siirretään tuomioistuimilta jo kertaalleen syyttäjille siirrettyä tuomiovaltaa edelleen poliisille, mitä sinänsä voidaan pitää arveluttavana sekä hallinnollisen ja rikosoikeudellisen menettelyn rajaa hämärtävänä. Ehdotuksessa on kuitenkin luotu summaarinen menettely, jonka käyttäminen edellyttää rikoksesta epäillyn suostumusta. Suostumus annettaisiin pääsääntöisesti sakko- tai rikesakkomääräyksen tiedoksiantohetkellä tai, joissain tapauksissa jo aikaisemmassa vaiheessa, kuulustelujen yhteydessä. Mikäli epäilty ei antaisi suostumustaan, asian käsittelyä jatkettaisiin tavallisessa rikosasioiden käsittelyjärjestyksessä. Kun rikoksesta epäillyllä on näin mahdollisuus etukäteen esittää mielipiteensä asiansa käsittely- ja ratkaisutavasta, ei ehdotetusta uudesta menettelystä ole nähtävissä seuraavaksi merkittäviä oikeudenloukkauksia.

Ehdotuksessa siirretään enintään 20 päiväsakon rangaistukseen johtavat asiat virallisilta syyttäjiltä valvontaa suorittavien virkamiesten ratkaistaviksi. Ottaen huomioon tämänhetkiset syyttäjien resurssit ja työmäärät, voidaan ehdotusta tältä osin pitää tervetulleena. Syyttäjien työmäärän todellista vähenemistä ei kuitenkaan voida tässä vaiheessa arvioida mietinnössä esitetyin tavoin. Ensinnäkin menettelylain mukaan syyttäjien ratkaistaviksi ohjautuu kuitenkin edelleen juuri ne asiat, jotka ovat vanhankin rangaistusmääräysmenettelyn mukaisesti käsiteltyinä olleet työläimpiä, eli "vanhat" vastustetut rangaistusvaatimukset ja kiistetyt päiväsakkojen rahamäärät. Toiseksi uudistuksen mukanaan tuoma edellytys epäillyn antamasta suostumuksesta menettelyn käyttämiseen saattaa arvaamattomalla tavalla lisätä paitsi syyttäjien myös poliisien ja tuomioistuinten työmäärää. Kun nykyisessä rangaistusmääräysmenettelyssä vain murto-osa rangaistusvaatimuksen tiedoksiantohetkellä syyllisyytensä kiistäneistä henkilöistä lopulta vastustaa saamaansa rangaistusvaatimusta ja siten vaatii asian täydellistä tutkintaa esitutkintoineen ja käräjäoikeuden istuntoineen, niin on odotettavissa, että ilman harkintaa (harkinta-aikaa) tiedoksiantohetkellä kieltäytyminen suostumuksen antamisesta tosiasiassa tulee lisäämään viranomaiskoneiston kuormitusta. Suostumusmenettelyä soveltavassa Ruotsissa täystutkintaisten sakkoasioiden määrä on Suomeen verrattuna huomattavan suuri. Joka tapauksessa mietinnössä syyttäjien työmäärän vähennykseksi arvioitu 1.000 henkilötyöpäivää tuntuu yliarvioidulta. 

Vielä, yleisellä tasolla mainiten, voidaan positiivisena uudistuksena kansalaisten oikeusturvan ja yhdenvertaisuuden lisäämisen näkökulmasta pitää rikesakon liittämistä tiettyjen rikkomusten ainoaksi seuraamukseksi laissa. Tällä kyetään poistamaan nykyisin tapauskohtaisen harkinnan perusteella / sattumanvaraisesti tapahtunutta ohjautumista rikesakon tai sakon käyttämisen välillä ja siten epäyhtenäistä oikeuskäytäntöä sekä kyetään edistämään seuraamusten ennakoitavuutta.

Seuraavassa joistakin mietinnössä ehdotetuista säännöksistä tarkemmin. Menettelylain 4 §:ssä epäillyn suostumukseksi katsottaisiin sakon tai rikesakon maksaminen 30 päivän kuluessa. Mietinnössä on katsottu myös osittainen maksaminen suostumukseksi. Sen sijaan maksaminen 30 päivän jälkeen johtaisi pakolliseen maksun palauttamiseen epäillylle ja asian käsittelemiseen tavallisessa rikosasiankäsittelyssä. Asiaa voitaneen arvioida myös siten, että maksaminen myöhässäkin olisi osoitus epäillyn suostumuksesta menettelyyn. Maksaminenhan osoittaa mietinnössä selvitetyn mukaan juuri käsittelyn / ratkaisun hyväksymistä. Mikäli syyttäjä ei olisi asiaa ehtinyt ratkaista ja saa maksusta tiedon ennen ratkaisuaan, maksu pitäisi voida katsoa epäillyn suostumukseksi.

Menettelylain 25 §:ssä mahdollistetaan selvityksen toimittaminen viralliselle syyttäjälle päiväsakon rahamäärään vaikuttavista seikoista, vaikka epäilty olisikin suostunut asian käsittelemiseen ja ratkaisemiseen summaarisessa menettelyssä. Tällaista yleistä selvityksen toimittamismahdollisuutta, joka ei ole sidottu määräaikoihin, ei pitäisi sallia, koska tällainen toimintamalli tuo mukanaan helposti uutta, syyttäjiä velvoittavaa asian etenemisen seurantaa. Riittävänä tulisikin pitää jo muutenkin ehdotuksessa olevaa päiväsakon rahamäärän riitauttamismahdollisuutta.

Päiväsakon rahamäärän selvittämiseen liittyy myös menettelylain 24 §:ssä oleva säännös, jonka mukaan sakkovaatimukseen perustuvaa syyttäjän sakkomääräystä ei saa antaa ennen kuin seitsemän päivää on kulunut vaatimuksen tiedoksiannosta. Seitsemän päivän määräaikaa voidaan pitää tavoitellun asioiden käsittelyn joutuisuuden näkökulmasta oikeana. Kuitenkin käytännössä törmää tilanteisiin, joissa esim. liikkeenharjoittajien on vaikea toimittaa kirjanpitoonsa perustuvaa selvitystä tuloistaan viikon kuluessa. Kun  ehdotuksen tavoitteena on saada selkeimmät asiat ratkaistuksi valvontaa suorittavan virkamiehen toimesta ja syyttäjille ohjautuisi epäselvemmät asiat, voitaneen puoltaa tässä kohdin kahden viikon määräaikaa, jolloin riittävä selvitys olisi esitettävissä syyttäjälle kerralla. Toisaalta mietinnössä ei ole otettu lainkaan kantaa siihen, mikä olisi menettelytapa (syyttäjän sakkomääräys vai tavallinen käsittelyjärjestys) mikäli epäilty laiminlyö hänelle päiväsakon rahamäärän perusteen riitauttaessaan syntyneen toimimisvelvollisuuden.

Mietinnössä ehdotetaan, ettei valvontaa suorittavien virkamiesten määräämiä enintään 20 päiväsakon suuruisia sakkorangaistuksia voitaisi muuntaa vankeudeksi (rikoslaki 2a luku 6 §). Kun epäillyllä on mahdollisuus täysin aiheellisestikin riitauttaa em. päiväsakon rahamäärä ja näin saattaa sakkovaatimuksena myös alle 20 päiväsakon suuruiset teot syyttäjän sakkomääräyksellä ratkaistavaksi, olisi yhdenvertaisuuden perusteella aiheellista ulottaa muuntokelvottomuus kaikkiin enintään 20 päiväsakon suuruisiin seuraamuksiin. 

Vielä huomio menettelylain 13 §:stä, missä säädetään sakkovaatimuksen toimittamisesta syyttäjälle viivytyksettä tiedoksiannon jälkeen. Toisessa virkkeessä todetaan saman toimittamisvelvollisuuden koskevan rangaistusvaatimusta. Kirjoitustapa viittaa siihen, että myös rangaistusvaatimus olisi toimitettava heti tiedoksiannon jälkeen syyttäjälle. Mietinnön mukaan rangaistusvaatimus (yli 20 päiväsakkoa) siirtyy syyttäjälle ratkaistavaksi, mikäli epäilty maksaa sakon. Näin ollen siirtymishetki olisi vasta maksun suorittamisen jälkeen ja kirjoitustapaa tulisi tarkentaa tältä osin.

 

Tampereella 14.6.2007
Suomen Syyttäjäyhdistys ry:n puolesta

Minna Sihto
kihlakunnansyyttäjä
SSY ry:n hallituksen jäsen