APULAISOIKEUSKANSLERI	LAUSUNTO Snellmaninkatu 1 A
PL 20 00023 VALTIONEUVOSTO	12.6.2007	Dnro 15/20/07

Oikeusministeriö PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Viite:
Oikeusministeriön lausuntopyyntö 5.4.2007 (OM 6/41/2006)
Asia:
Lausuntopyyntö oikeusministeriön työryhmämietinnöstä 2007:3
Oikeusministeriö on viitekohdassa mainitulla kirjeellään pyytänyt lausuntoa rangaistusmääräys- ja rikesakkotyöryhmän mietinnöstä.

Esitän kunnioittavasti lausuntonani seuraavan.
Yleistä
Mietinnössä ehdotetaan uudistettavaksi tuomioistuinten ulkopuolella tapahtuvaa rikosasioiden summaarista käsittelyä koskeva lainsäädäntö. Rangaistusmääräysmenettelystä ja rikesakkomenettelystä annetut lait ehdotetaan korvattavaksi sakko- ja rikesakkomääräysmenettelystä annettavalla lailla.

Rangaistusmääräysmenettelyä ja rikesakkomenettelyä koskevat säädökset ovat tulleet voimaan eri aikoina. Kuten työryhmäkin toteaa, ei niiden suhdetta toisiinsa juurikaan ole pohdittu, joten menettelyiden välillä on nykyisin perusteettomia eroja. Työryhmä toteaa, että yhtenä tavoitteena on löytää summaarisiin prosessirnenettelyihin oikeudenmukainen tasapaino toisaalta oikeusturvan ja toisaalta voimavarojen tehokkaaseen käyttöön perustuvien näkökohtien välillä. Pidän tätä tavoitetta kannatettavana.

Ehdotettu menettely
Työryhmä ehdottaa, että nykyinen rangaistusmääräys korvautuisi enintään 20 päiväsakon rangaistukseen johtavissa tapauksissa poliisimiehen, tullimiehen tai rajavartiomiehen antamalla sakkomääräyksellä ja vakavarnmissa tapauksissa syyttäjän sakkomääräyksellä, jota edeltäisi valvontaa suorittavan virkamiehen antama sakkovaatimus. Enintään 20 päiväsakon

2
rangaistukseen johtavakin asia menisi sakkovaatimuksella virallisen syyttäjän ratkaistavaksi, jos rikkomuksesta epäilty olisi suostumusta tiedusteltaessa riitauttanut päiväsakon rahamäärän määräytymisperusteen.

Edellä mainittu menettely tarkoittaisi sitä, että nykyistä rangaistusrnääräysmenettelyä vastaavassa menettelyssä syyttäjien ratkaisutoimivaltaa sakkorangaistuksen ja menettämisseuraarnuksen määräämisen osalta siirrettäisiin varsin suuressa määrin valvontaa suorittaville virkamiehille. Mietinnössä todetaankin, että vaikka tässä yhteydessä ei laajennettaisi tuomioistuimen ulkopuolella käytettävän tuomiovallan piiriin kuuluvien rikosasioiden joukkoa, epäillyn oikeusturvaan tulisi kiinnittää erityistä huomiota. Olen asiasta samaa mieltä. Koska oikeudellista ratkaisutoimintaa siirtyisi varsin suuressa määrin lakimieskoulutuksen saaneilta syyttäjiltä virkamiehille, joilla sellaista koulutusta ei yleensä ole, tulisi epäillyn oikeusturvaan kiinnittää erityisen korostunutta huomiota. Toisaalta voidaan mielestäni myös aiheellisesti kysyä, onko ehdotettu raja - enintään 20 päiväsakkoa - oikeaan ankaruustasoon asetettu, kun syyttäjien käsiteltäväksi tulevien summaarisessa menettelyssä käsiteltävien sakkoasioiden määrä putoaisi tällöin mietinnön perusteluissa esitettyjen arvioiden valossa jopa alle 15 prosenttiin nykyisestä määrästä.

Mietinnössä ehdotetaan eräitä epäillyn oikeusturvaa vahvistavia järjestely-jä. Tärkeimpänä näistä voidaan pitää vaatimusta siitä, että epäillyn tulee suostua asian käsittelemiseen ja ratkaisemiseen ehdotetun sakko- ja rikesakkomääräysmenettelystä annettavan lain mukaisessa menettelyssä. Sekä voimassa olevassa rikesakkomenettelyssä että rangaistusmääräysmenettelyssä epäillyn on erikseen vastustettava rikesakkomääräystä tai rangaistusvaatimusta, mikäli hän haluaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi. Ehdotettua suostumuksen vaatimista voidaan siten perustellusti pitää oikeusturvaa vahvistavana järjestelynä.

Tiettynä ongelmakohtana voidaan kuitenkin pitää sitä, että annetun suostumuksen peruuttaminen ei ehdotuksen mukaan estäisi asian käsittele-mistä ja ratkaisemista ehdotetun lain mukaisessa menettelyssä, etenkin kun sakkomääräykseen, rikesakkomääräykseen ja syyttäjän sakkomääräykseen ei saisi hakea muutosta valittamalla. On toki niin, että ehdotuksen mukaan suostumuksen tiedustelemisen yhteydessä olisi selostettava sen merkitys ja suostumuksen voisi antaa myös myöhemmin maksamalla sakon tai rikesakon 30 päivän kuluessa rangaistusvaatimuksen tiedoksiantamisesta. Tilanne rikkomuksen tapahtumapaikalla voi kuitenkin syystä taikka toisesta olla sellainen, että epäilty on suostumuksen antamishetkellä sellaisessa tilassa, että mandollisuus suostumuksen peruuttamiseen voisi hyvinkin olla perusteltu. Ehdotuksen mukaan mandollista olisi ylimääräisen muutoksenhaun kautta hakemuksesta poistaa sakkomääräys, rikesakkomääräys tai syyttäjän sakkomääräys kun rikkomuksesta epäilty ei olisi pätevästi antanut suostumustaan mutta, kuten mietinnön perusteluissa todetaan, ylimääräisen muutoksenhaun menestymisen kynnys ei olisi matala. Mietinnön perusteluissa tuodaan kyllä esille suostumuksen antamiseen liittyviä ongelmatilanteita, mutta ehdotetuissa lain säännöksissä ei nähdäkseni riittävässä määrin oteta huomioon näihin ongelmatilanteisiin liittyviä oikeusturvaongelmia.

3
Merkittävä sakon muuntorangaistuksen käyttöä koskeva rajoitus tuli voimaan 1.3.2007, kun rikoslain 2 a luvun 6 §:än lisättiin uusi 4 moment-ti, jonka mukaan rangaistusmääräysmenettelyssä annettua, enintään 20 päiväsakon suuruista sakkorangaistusta ei muunneta vankeudeksi. Tällaista sakkoa ei muunneta vankeudeksi silloinkaan, kun tuomioistuin on tuominnut sen rangaistusvaatimuksen vastustamista seuranneessa oikeudenkäynnissä. Mietinnössä puolestaan ehdotetaan, että sakkomääräyksellä määrättyä maksamatonta sakkoa ei saisi muuntaa vankeudeksi. Tämä tarkoittaisi mietinnön mukaan sitä, että virallisen syyttäjän päiväsakon rahamäärään liittyvien epäselvyyksien vuoksi käsiteltäväksi tulevassa asiassa antama enintään 20 päiväsakon rangaistus ja virallisen syyttäjän päiväsakkorangaistusta vaaditusta alentamalla antama enintään 20 päiväsakon rangaistus jäisivät muuntokiellon ulkopuolelle. Muuntokiellon ulkopuolelle jäisivät kuitenkin myös kaikki ne asiat, joissa suostumusta ei annettaisi ehdotetun lain mukaisen menettelyn käyttämiseen ja tuomioistuin myöhemmin tuomitsisi enintään 20 päiväsakon rangaistuksen. Mietinnössä ei mielestäni ole esitetty kovin vakuuttavia perusteita sille, että sakkojen muuntokieltoa supistettaisiin edellä mainitulla tavalla. Totean lisäksi sen, että pääasiallista sisältöä selostettaessa mietinnössä lausutaan, että kielto muuntaa poliisimiesten, tullimiesten ja rajavartiomiesten määräämiä maksamattomia sakkoja liittyy muuntorangaistusten vähentämiseen ja niiden keston lyhentämiseen. Mietinnössä tältä osin lausuttu on nähdäkseni ristiriidassa sen kanssa mitä mietinnössä yllä mainituin tavoin ehdotetaan, koska muuntokieltoa ollaan supistarnassa eikä laajentamassa.

Työryhmä toteaa, että laillisuusperiaatteen edellyttämällä tavalla rikesakkorikkomuksista tulee säätää lailla ja että rikkomuksiin syyllistyneiden yhdenvertaisen kohtelun edistämiseksi rikesakko tulee säätää rikesakkorikkomusten ainoaksi rangaistukseksi. Minulla ei näiltä osin ole yleisellä tasolla huomautettavaa. Totean kuitenkin seuraavan.

Kun rikesakko tulisi rikesakkorikkomusten ainoaksi rangaistukseksi, tulisi näistä rikkomuksista myös tuomioistuimessa tuomita rikesakko. Koska rikesakko on rikoslain 2 a luvun 8 §:n mukaan euromäärältään kiinteä sakkoa lievempi varallisuusrangaistus, on rikesakko tavallisesta sakosta täysin erillinen rangaistus. Tästä johtuen esimerkiksi oikeudenkäymiskaaren 2 luvun 6 §:ä ehdotetaan mietinnössä muutettavaksi siten, että käräjäoikeus voisi yhden tuomarin kokoonpanossa käsitellä rikesakkorikkomusasian ja tällöin rangaistukseksi ei voisi tuomita ankarampaa rangaistusta kuin rikesakko tai sakko.

Pidän asiassa ongelmallisena sitä, ettei oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun lain 8 luvun 11 §:n 1 momenttia ehdoteta muutettavaksi. Mainitussa momentissa säädetään, että asia voidaan tutkia ja ratkaista vastaajan poissaolosta huolimatta, jos hänen läsnäolonsa asian selvittämiseksi ei ole tarpeen, ja jos hänet on sellaisella uhalla kutsuttu tuornioistuimeen ja tällöin voidaan tuomita sakkorangaistus tai enintään kolmen kuukauden vankeusrangaistus ja enintään 10 000 euron suuruinen menettärnisseuraamus. Mikäli mainittua momenttia ei muuteta, tarkoittaisi tämä nähdäkseni sitä, ettei rikesakkoasiaa lainkaan voitaisi tutkia ja ratkaista käräjäoikeudessa kyseisen lainkohdan mukaisesti vastaajan poissaolosta huolimatta,

4
koska laissa ei ole säädetty, että vastaaja tällaisessa tapauksessa voitaisiin tuomita rikesakkoon. Sen sijaan mainitun lain 8 luvun 12 §:ssä säädetään, että asia voidaan tutkia ja ratkaista vastaajan suostumuksella hänen poissaolostaan huolimatta, jos hänet on sellaisella uhalla kutsuttu tuomioistuimeen ja jos hänen läsnäolonsa asian selvittämiseksi ei ole tarpeen. Koska tämän pykälän toisen virkkeen mukaan rangaistukseksi ei tällöin voida tuomita kuutta kuukautta ankararnpaa vankeusrangaistusta, voitaisiin rikesakkoasia nähdäkseni kuitenkin tutkia ja ratkaista tämän lainkohdan mukaisesti. Ei liene perusteita sille, että mandollisuus lain 8 luvun 11 §:n 1 momentin mukaiseen käsittelyyn poissuljettaisiin rikesakkoasioissa, joten asiaan tulisi jatkovalmistelussa kiinnittää huomiota esimerkiksi lisäämällä lain 8 luvun 11 §:n 1 momenttiin maininta siitä, että edellytys-ten täyttyessä voidaan tuomita myös rikesakko.

Työryhmän mietinnöstä muilta osin

Tullilain 47 §:n 5 momentti koskee rajatulliyhteistyöstä tehdyssä sopimuksessa tarkoitettua virkamiestä, joka voi tullirikosasiassa antaa tiedoksi haasteen ja 46 §:ssä tarkoitetun rangaistusvaatimuksen sopimuksen tarkoittamalla rajavyöhykkeellä. Mainitun momentin viimeisen virkkeen mukaan tullirikosasiaa koskeva rangaistusvaatimus voidaan valvonta-vyöhykkeellä antaa ilman oikeuskanslerin määräystä myös muulle kuin Suomen kansalaiselle. Työryhmä ehdottaa, että virkettä muutettaisiin siten, että maininta rangaistusvaatirnuksesta korvattaisiin sanoilla "määräys tai vaatimus". Muita muutoksia virkkeen sanamuotoon ei ehdoteta. Kiinnitän tämän vuoksi huomiota siihen, että oikeuskanslerin tehtävät ylimpänä syyttäjänä (muiden kuin virkarikosten syyteoikeuden osalta) siirrettiin 1.12.1997 voimaantulleella syyttäjälaitosta koskevalla kokonaisuudistuksella valtakunnansyyttäjälle, joten maininta oikeuskanslerista edellä mainitussa lainkohdassa on vanhentunut.

Totean vielä lopuksi sen, että olen saattanut havaita useita asiallisia puutteita ja virheellisyyksiä mietintöön sisältyvien lakiehdotuksien ruotsinkielisissä tekstiversioissa. Olen havainnut seuraavia asiallisia puutteita ja virheellisyyksiä:
- Ehdotetun sakko- ja rikesakkomääräysmenettelystä annettavan lain 31 §:n 2 momentissa on lausuttu määräys: "niin kuin siitä erikseen säädetään". Mietinnön perustelujen valossa on virheellistä, ettei mainittua määräystä ole lainkaan vastaavassa ruotsinkielisessä lakiehdotuksessa.
- Ehdotetun rikoslain muuttamisesta annetun lain 7 luvun 3 a §:n 2 momentti alkaa ruotsinkielisessä lakiehdotuksessa määräyksellä: "Om det totala beloppet för bötesstraffet och det gemensamma bötesstraffet skulle vara lägre än". Kaska sakkorangaistus ja yhteinen sakkorangaistus eivät samanaikaisesti voi tulla kyseeseen, tulisi sana "och" korvata mainitussa lainkohdassa sanalla "eller".
- Ehdotetun rikesakkorikkornuksista annettavan lain 4 §:n 1 kohdassa viitataan ajoneuvolain 66 a §:n 1 momenttiin, mutta vastaavassa ruotsinkielisessä lakiehdotuksessa puuttuu mietinnön perustelujen valossa maininta ajoneuvolain kyseisen pykälän 1 rnornentista.

5
- Edellä mainitun lakiehdotuksen 7 §:n 1 momentin 1 kohdassa mainitaan rikesakon määräksi 85 euroa, mutta vastaavassa ruotsinkielisessä lakiehdotuksessa mainitaan määräksi mietinnön perustelujen valossa virheellisesti 70 euroa.
- Ehdotetun ajoneuvolain 96 §:n muuttamisesta annettavan lain 96 §:n 2 momentin 6 kohdassa on viittaus 66 a § :än, mutta vastaavassa ruotsinkielisessä lakiehdotuksessa viitataan mietinnön perusteluj en valossa virheellisesti 66 §:än.
- Ehdotetun kalastuslain muuttamisesta annettavan lain 108 §:n 2 momentissa on tarkennus, jossa mainitaan lain 88 §, mutta vastaavassa ruotsinkielisessä lakiehdotuksessa mainittu tarkennus puuttuu mietinnön perustelujen valossa.
Apulaisoikeuskansl	kko Jonkka

Vanhempi
oikeuskanslerinsihteeri Markus Lölnan