15.6.2007

Oikeusministeriö
PL 25
00230  VALTIONEUVOSTO

Oikeusministeriön lainvalmisteluosaston lausuntopyyntö 5.4.2007 OM 6/41/2006 

RANGAISTUSMÄÄRÄYS- JA RIKESAKKOTYÖRYHMÄN MIETINTÖ (2007:3) 

	Pyydettynä lausuntonaan Itä-Suomen syyttäjänvirasto esittää seuraavaa.

1  YLEISTÄ	Lakiuudistuksen tavoitteeseen korvata nykyiset prosessilajit yhdellä nykyaikaisella menettelylajilla, joka on perustuslain mukainen ja prosessiekonomisesti järkevä, on syyttäjien helppo yhtyä.

	Myös enintään 20 päiväsakon rangaistukseen johtavien juttujen siirtäminen valvontaa suorittavien virkamiesten ratkaistaviksi on syyttäjäresurssien kannalta tärkeä uudistus. Tämä kytkeytyy siihen, että nykyään rangaistusmääräysmenettelyssä annettua, enintään 20 päiväsakon suuruista sakkorangaistusta ei muunneta vankeudeksi. Tuo uudistus perustui Oikeusministeriön resurssitarpeisiin eikä laajempaan kriminaalipoliittiseen keskusteluun. Uudistus on jo käytännössä näkynyt siten, että varsinkin uusijoiden osalta käytetään entistä useammin yli 20 päiväsakon rangaistuksia. Tämä ja muut mahdollisesti esille tulevat vaikutukset, esim. näpistelijöiden röyhkeämmät käyttäytymiset kauppaliikkeissä, saattavat vähentää toivottuja kustannus- säästöjä.

2  NIMIKKEISTÄ	Ehdotuksessa käytetään ratkaisuista kolmenlaisia nimikkeitä: sakkomääräys, rikesakkomääräys ja syyttäjän sakkomääräys. Ainakin sakkomääräys ja syyttäjän sakkomääräys ovat kielellisesti niin lähellä toisiaan, että se aiheuttaa kommunikaatiotilanteissa helposti väärinkäsityksiä. Näitä ratkaisuja käytetään useasti sellaisissa olosuhteissa, joissa sakotettavien tiedon vastaanottokyky ei ole parhaimmillaan. Tämänkin vuoksi uudistettavan lainsäädäntö tulee olla rakenteellisesti ja kielellisesti selkeää.
	
	Nykyisessä rangaistusmääräyslaissa  “päiväsakon rahamäärä” liittyy yksinomaan epäillyn maksukykyyn eli tulevaisuudessa pelkkiin tuloihin. Ehdotuksesta ilmaisua käytetään puhuttaessa myös päiväsakkojen lukumäärästä tai jopa teon rangaistavuuteen vaikuttavista seikoista. Uuden lainsäädännön ei tule sotkea lainsäädännössä, oikeuskäytännössä ja oikeuskirjallisuudessa vakiintunutta ilmaisua. 		

3 EHDOTUKSEN 4 § 3 

	Ehdotuksen mukaan epäillyn suostumus menettelyyn olisi myös se, että hän maksaisi sakon tai rikesakon osittainkin. Tämä aiheuttaa käytännössä hankaluuksia eikä sitä ole todettu selkeästi myös itse säännöksessäkään. 

	Käytännössä yleisin tilanne saattaisi olla se, että epäilty hyväksyy menettelyn käyttämisen, mutta ei hyväksy päiväsakon rahamäärää. Jos syyttäjä ei selvityksen perusteella lievennäkään vaadittua sakkoa, niin miten sitten menetellään? Tältä osin esitys on puutteellinen tai ei ole ainakaan selkeä.

	Mietinnössä esitetty menettely niissä tilanteissa, joissa ulkomaalaiset epäillyt maksavat sakkonsa myöhässä ja joissa pitäisi asia käsitellä normaalissa rikosprosessissa, johtaa käytännössä useasti siihen, että juttu vain rasittaa sekä suomalaisia että muiden maiden viranomaisia eikä asiaa saada käsiteltyä, koska epäiltyä ei saada haastettua.

4 EHDOTUKSEN 7 § 3

	Jos asian käsittely jatkuisi tavallisessa rikosasioiden järjestyksessä, niin esitutkinta on tällöin toimitettava ehdottomasti siinä laajuudessa, jota syyteharkinta ja keskitetty jutun pääkäsittely edellyttää.

5 EHDOTUKSEN 9 §	Rangaistusvaatimukseen tulisi tehdä merkintä, jos epäilty riitauttaa päiväsakon rahamäärän määräytymisperusteet ja riitautuksen syy. Ilman sitä syyttäjällä ei ole käytännössä mahdollisuutta omasta aloitteestaan lieventää rangaistusta.	

6 EHDOTUKSEN 25 §	Yksi uuden menettelyn epäillyn oikeusturvan takeista perustuu yleiseen selvityksen toimittamismahdollisuuteen syyttäjälle. Tällöin syyttäjä joutuu suorittamaan syyteharkintaa. Menettely edellyttää myös resursseja vaativan seurantajärjestelmän luomista. Nämä seikat huomioon ottaen mietinnössä arvioitu syyttäjien jopa 1.000 henkilötyöpäivän säästöarvio on aivan liian suuri.

	Mietinnössä selvityksen toimittamisen synnyttävänä tilanteena mainitaan se, että sakotettava ei tuossa tilanteessa tiedä tulojaan. Näitäkin tilanteita käytännössä on. Yleisempää on kuitenkin se, että rangaistusvaatimuksen antaja ei usko sakotettavan ilmoittamia sakkolaskurista poikkeavia tietoja, esim. työttömyyttä. Sakotettava joutuu antamaan samat tiedot syyttäjälle. Tietojen antamista ja syyttäjäresurssien säästämistä varten on useissa syyttäjävirastoissa käytössä vastustamislomake, jossa vastustaja sakkovilpistä tietoisena ilmoittaa samat tiedot kuin hän on antanut jo vaatimuksen tiedoksiantavalle viranomaiselle. Muuta tietoa ei pääsääntöisesti vaadita. Tällä käytännöllä, joka näyttää jatkuvan uudistuksen jälkeenkin, juoksutetaan sakotettavaa ja työllistetään toistakin viranomaista.
YHTEENVETO	Lausunnossa olemme kiinnittäneet huomiota muutamaan syyttäjätoiminnan kannalta olennaiseen seikkaan, joiden osalta toivomme muutoksia. Muutoin katsomme, että ehdotettu lainsäädäntö tulisi hyväksyä mahdollisimman pian.

	Toimeksisaaneena

	Kihlakunnansyyttäjä	Jarmo Toivola
		Apulaispäällikkö