OIKEUSMINISTERIÖLLE			1.6.2007

Viite: lausuntopyyntö 5.4.2007 OM 6/41//2006
Asia: lausunto

Rangaistusmääräys- ja rikesakkotyöryhmän mietinnöstä lausun seuraavan:

		Yleistä

Tavoite korvata summaarinen sakkojärjestelmä nykyisiä lakeja prosessiekonomisesti järkevämmällä  menettelylailla, missä on huomioitu perustuslain säännökset rangaistussäännösten säätämisjärjestyksestä, on oikea. Mietintöön liittyy kuitenkin myös esityksiä, jotka eivät vastaa edellä todettua tavoitetta. 

Vastoin sakkojärjestelmän yksinkertaistamista koskevaa periaatetta ei ole tarkoituksenmukaista määritellä useita eri euromääräisiä seuraamuksia eri rikesakkorikkomuksista. Rikesakkojen määräämisillä ottaen huomioon seuraamusten lievyys on harvoin erityisestävää vaikutusta ja tuskin lainkaan yleisestävää vaikutusta. Suurin merkitys lienee kiinnijäämisellä ja siihen liittyvällä viranomaisen puuttumisella lainvastaiseen käyttäytymiseen. Tämän vuoksi rikesakkojen suuruuden porrastaminen esimerkiksi vain kahteen euromääräiseen seuraamukseen on riittävä. Tarpeettomana edellä selostetuin perustein voidaan pitää myös esitettyä rikesakon määrän korottamista 10 eurolla, jos rikkomuksia on useampia. Sama koskee rikesakon tuomitsemista vankeusrangaistuksen tai sakkorangaistuksen ohella. Syyttäjätkin jättävät lähes poikkeuksetta syyttämättä oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun 1 luvun 8 §:n 2) kohdan nojalla vähäisimmistä rikoksista, jos yhdestä teosta on odotettavissa riittävä seuraamus. 

Ehdotus rangaistusvaatimuksen antamisesta ja suostumuksesta menettelyyn seuraamuksen maksamisella 30 päivän kuluessa tiedoksiannosta on liian ehdoton. Se johtanee tarpeettomiin esitutkintoihin, syyteharkintoihin ja oikeudenkäynteihin. Erityisesti Kaakkois-Suomessa annetaan lukuisille ulkomaalaisille rangaistusvaatimuksia, joiden sisällön he kiistävät sitä perustelematta tai perustelut ovat sellaisia, ettei niillä ole merkitystä rangaistusmääräyksen ratkaisemiselle. On oletettavaa, että kyseiset henkilöt eivät anna suostumusta asian käsittelemiseen ehdotetussa sakko- ja rikesakkomenettelyssä. Kuitenkin kyseiset rangaistusvaatimuksen saaneet ulkomaalaiset maksavat usein sakon, kun he hakevat viisumia uudelleen Suomeen matkustamista varten. Tämä on luonnollista, koska sakkojen perintä ei ulotu heihin heidän asuinmaassaan. Tämänkaltaisten juttujen käsitteleminen myöhässä tapahtuneen maksamisen takia on tarpeetonta ja järjestelmää turhaan rasittava. Maksettujen sakkovarojen palauttaminen maksajalle on epävarmaa ja työlästä. Lisäksi tekijöiden uudelleen kuulemiset mahdollisine pakkokeinoineen eivät ole prosessiekonomisesti perusteltuja eikä rikkomuksesta epäillyn kannalta kohtuullista, jos sakko tai rikesakko on maksettu vaikkakin määräajan jälkeen. Ehdotettu säännös tulee säätää sellaiseksi, että sakon tai rikesakon maksaminen ennen rikosasian vireilletuloa tuomioistuimessa katsottaisiin suostumukseksi, jonka seurauksena esitutkinta ja syyteharkinta lopetettaisiin, jollei muuta syytä niiden jatkamiseen olisi.

Mietintöön liittyvään lakiehdotukseen tulisi lisätä mahdollisuus tuomita sakko- ja rikesakkomenettelyssä pelkästään menettämisseuraamus ilman muuta seuraamusta. Tämä mahdollistaisi syyttämisjättämispäätösten harkinnan laajentamista. Syyttäjät joutuvat määräämään rikkomukseen syyllistyneelle annettavaksi rangaistusvaatimus tai nostamaan syytteen pelkästään menettämisseuraamuksen takia, vaikka itse teko olisi vakavuudeltaan sellainen, että se täyttäisi seuraamusluontoisen syyttämättäjättämispäätöksen edellytykset. Lisäksi menettämisvaatimusta koskeva ehdotettu enimmäisrahamäärä on pieni estäen sakkomääräyksen tai rikesakon käyttämisen tapauksissa, joissa siihen muutoin olisi edellytyksiä. Tämä koskee erityisesti ampuma-aselain rikkomisia. Vaadittujen sakkojen määrä saattaa kuitenkin olla huomattavasti enemmän kuin menetetyksi vaaditun omaisuuden arvo. 

Rikoslain 8 luvun vanhentumista koskeviin säännöksiin on ehdotuksen mukaan tarkoitus lisätä säännös, minkä mukaan vanhentumisen katkaisisi määräyksen vastustaminen. Tähän liittyy riski vastustaa määräystä pelkästään tarkoituksin välttää seuraamus. Erityisesti ulkomaalaisten osalta kiusaus on suuri, koska heidän tavoittaminen uudelleen rikostutkintaa ja haastamista varten esimerkiksi Venäjältä, jossa asuville annetaan huomattava määrä rangaistusvaatimuksia Kaakkois-Suomessa, on lähes mahdotonta sen jälkeen, kun he ovat poistuneet maasta. Rangaistuksen tuomitsemisen estävää vanhentumista koskevaa säännöstä on ehdotettu muutettavaksi maininnalla rikesakosta. Samalla tulisi lyhentää rikkomuksia koskeva vanhentumisaika viideksi vuodeksi. Teot ovat tekotavoiltaan vähäisiä ja nykyiset haastemiesjärjestelmä ja poliisien sekä muiden viranomaisten tietojärjestelmät huolehtivat tehokkaasti Suomessa asuvien vastaajien löytämisestä. Suurin osa pitkään “kadoksissa olevista” vastaajista ovat maastapoistuneita ulkomaalaisia ja useat vähäiset jutut ovat rikosoikeusjärjestelmän uskottavuuden kannalta tarpeettomasti odottamassa tuomioistuimessa enimmillään kymmenenkin vuotta ennen, kuin niiden käsittely voidaan päättää. Jutut vääristävät myös käsittelyaikoja koskevia tilastoja. Näiden juttujen vastaajat ovat lähes poikkeuksetta sellaisia ulkomaalaisia, joiden tavoittaminen Suomesta uudelleen on erittäin epätodennäköistä, eikä haastaminen kansainvälisellä etsintäkuulutuksella tai muulla tavoin ulkomailta ole juttujen laatu huomioon ottaen tarkoituksenmukaista. Nykyään tämänkaltaisia juttuja ovat muun muassa rangaistusvaatimusten vastustamiset, joissa epäillyt ovat välittömästi vastustamisen jälkeen poistuneet maasta tai vastustaminen on tapahtunut ulkomailta.  

Selkeä parannus nykytilaan on ehdotettu 30 päivän määräaika sakkojen ja rikesakkojen maksamiselle. Sen puuttuminen on aiheuttanut jatkuvia tiedusteluja viranomaisille maksuajasta. Järjestelmän yhtenäisyyden kannalta tulisi kuitenkin kaikille tuomituille sakoille ja korvauksille määrätä yhtä pitkä määräaika maksamista varten eli myös tuomioistuimen tuomitsemille. Ehdotukseen liittyvä tuomarin toimivallan laajentaminen myös rikesakon tuomitsemiseen samoin kuin notaarin toimivallan laajentaminen käsittelemään rikesakkoasioita ovat kannatettavia. Sama koskee ehdotusta rajoittaa muutoksenhakua koskien syyttäjän sakkomääräystä, sakkomääräystä ja rikesakkoa.   

	yksityiskohtaiset perustelut ja  lakiehdotukset

Lakiehdotuksen sakko- ja rikesakkomääräysmenettelyä koskevan lain 1 luvun 1 §:n 1 momenttiin tulee lisätä 4) kohdaksi tietyn enintään 3) kohdassa mainitun euromäärän suuruinen menettämisseuraamus. Saman luvun 4 §:ä tulee muuttaa niin, että suostumukseksi katsotaan myös sakon tai rikesakon maksaminen ennen syytteen nostamista, vaikka esitutkinta olisi aloitettu ehdotetun lainkohdan määräajan jälkeen. Tämän johdosta 7 §:n 4 momentissa tulee säätää esitutkinnan lopettamisesta, kun sakko tai rikesakko on maksettu. Samoin tulee säätää eri momentti koskemaan syyteharkinnan lopettamista, jos sakko on maksettu asian ollessa syyttäjällä syyteharkinnassa.

Lakiehdotuksen rikoslain 2 a luvun 3 §:n 3 momentti, 7 luvun 1 §:n 2 momentissa yhteisen vankeusrangaistuksen määräämisestä maininta rikesakosta sekä 3 a § tulee poistaa yleisperusteluissa mainituista syistä. Sama koskee 2 a luvun 6 §:än ehdotettua lisäystä ja 7 luvun 3 b §:n toista virkettä. Vanhentumista koskevan 8 luvun ehdotetusta uudesta 3 §:stä tulee poistaa viimeisestä virkkeestä maininta vanhentumisen katkeamisesta, jos määräystä vastustetaan. Saman luvun 6 §:n 2 momentin 3) kohdasta tulee poistaa sakkoa ja rikesakkoa koskevat maininnat ja säätää uusi 4) kohta, minkä mukaan rangaistuksen tuomitsemisen estävä vanhentuminen olisi viisi vuotta, jos rikoksesta säädetty ankarin rangaistus on vankeutta enintään kuusi kuukautta, sakkoa tai rikesakko. 

Rikesakkorikkomuksista koskevaa lakiehdotusta tulee muuttaa niin, että rikesakon määrä on  7 §:ä lukuun ottamatta joko 25 euroa tai 50 euroa rikkomuksen laadusta riippuen.

Ma käräjätuomari		Pekka Niskanen