Luonnos hallituksen esitykseksi eduskunnalle laiksi kansainvälistä suojelua hakevan vastaanotosta annetun lain muuttamisesta; lausuntoyhteenveto

Hallituksen esityksestä pyydettiin lausuntoa 23 taholta. Vastaus lausuntopyyntöön saatiin 20 taholta.

Eduskunnan oikeusasiamiehen kanslia, valtiovarainministeriö, korkein hallinto-oikeus ja Suomen Pakolaisapu ilmoittivat, etteivät anna asiassa lausuntoa. Valtioneuvoston oikeuskansleri, oikeusministeriö, Vähemmistövaltuutettu, rajavartiolaitoksen esikunta ja Helsingin hallinto-oikeus ilmoittivat, ettei niillä ole asiassa lausuttavaa. Ympäristöministeriö ja Maahanmuuttovirasto totesivat, ettei heillä ole huomautettavaa esitykseen.

Ulkoasiainministeriö toteaa lausunnossaan, että esitysluonnosta tulisi vielä täsmentää siltä osin, johtuvatko kaikki ehdotetut muutokset vastaanottodirektiivistä. Ihmiskaupan uhrien auttamisen osalta ulkoasiainministeriö katsoo, että esityksessä tulisi todeta selvästi, että siihen ei oteta kyseisellä esityksellä kantaa ja että ihmiskaupan uhrien auttamista koskeva lainsäädäntöhanke on edelleen valmisteluvaiheessa. Ulkoasiainministeriö katsoo myös, että lapsia koskevassa sääntelyssä tulee huomioida ihmiskaupan uhrien auttamista kehittävässä lainsäädäntöhankkeessa tehdyn selvityksen tulokset.

Sosiaali- ja terveysministeriö toteaa lausunnossaan, että direktiivin usea artikla koskee sosiaali- ja terveysministeriön toimialaa. Direktiivin terveydenhuoltoa koskevien 17 ja 19 artiklan muutokset eivät edellytä kansallisen lainsäädännön muuttamista. Artiklaan 18 liittyen lausunnossa toivotaan, että lain soveltamista haavoittuvassa asemassa olevaan koskevan 6 §:n perusteluja täydennettäisiin siltä osin, milloin tilapäisen suojelun antaminen loppuu. Haavoittuvassa asemassa olevista henkilöistä säädetään myös direktiivin 21 artiklassa, jonka muutos ei aiheuta kansallisen lainsäädännön muutostarpeita. Artiklan 22 osalta lausunnossa todetaan, että vastaanottokeskuksissa on käynnissä mielenterveystyön kehittämishanke, jossa henkilöstölle tarjotaan koulutusta ennalta ehkäisevästä mielenterveystyöstä. Lapsia koskevan 23 artiklan osalta lausunnossa viitataan sisäministeriössä valmisteilla olevaan ihmiskaupan uhrien auttamisjärjestelmää koskevaan lainsäädäntöhankkeeseen. Muilta osin artiklan muutos ei edellytä lainsäädännön muuttamista. Lausunnossa kannatetaan muutosehdotusta, joka koskee ilman huoltajaa oleville lapsille määrättävän edustajan kelpoisuutta koskevaa 40 §:ä. Lapsien kanssa työskenteleviä koskevan jatkokoulutuksen osalta direktiivin muutos ei edellytä kansallisen lainsäädännön muuttamista. Myöskään kidutuksen ja väkivallan uhreja koskevan direktiivin 25 artiklan muutos ei edellytä muutoksia kansalliseen lainsäädäntöön.

Lapsiasiavaltuutettu toteaa lausunnossaan, että vastaanottolaki vastaa pääosin vastaanottodirektiivin vaatimuksia, mutta esitysluonnokseen ei ole sisällytetty lapsivaikutusten arviointia. Lapsivaikutusten arviointi olisi tehtävä, jotta voitaisiin varmistua, että esityksessä on huomioitu lapsen etu ja sen ensisijaisuus. Lausunnossa todetaan, että hakijoille annettavassa tiedottamisessa on huomioitava lapset, ja tiedot on annettava lapselle hänelle ymmärrettävällä tavalla. Lapsiasiavaltuutettu painottaa, että vastaanottokeskuksissa järjestettävässä opintotoiminnassa olisi annettava tietoa lasten oikeuksista sekä lapsen oikeuksien yleissopimuksen ja lapsia koskevan kansallisen lainsäädäntömme velvoittavuudesta. Tietoa olisi annettava myös lapsille itselleen. Lapsille tulisi erityisesti antaa tietoa lapsen oikeuksista ja asemasta kotona, koulussa ja yhteiskunnassa yleisemminkin. Erityisen tärkeää olisi huolehtia lasten turvataitokasvatuksesta. Lapsiasiavaltuutettu korostaa lausunnossaan, että traumatisoituneiden lasten tunnistaminen ja auttaminen laadukkaasti edellyttää erityisosaamista ja -menetelmiä. Lapsiuhrien tunnistaminen voi olla erityisen vaikeaa, koska lapset eivät välttämättä osaa itse kertoa tilanteestaan. Lapsien kanssa työskenteleviä ammattiryhmiä, myös yksin tulleiden lasten edustajia, on koulutettava tunnistamaan traumatisoituneet ja rikosten uhreiksi joutuneet lapset. Lapsiasiavaltuutettu pitää erityisen tärkeänä, että yksin maahan tulleiden lasten edustajien koulutuksessa huomioidaan myös rikosten uhrien ja muista syistä traumatisoituneiden lasten tunnistaminen ja heidän auttamiseen liittyvät erityispiirteet. Lapsiasiavaltuutettu pitää hyvänä, että vastaanottolain 40 §:ssä säädettäisiin jatkossa nimenomaisesti siitä, että edustajaksi ei voi määrätä henkilöä, jolla on tai voisi olla eturistiriita lapsen kanssa.

Pakolaisneuvonta ry keskittyy lausunnossaan erityisesti haavoittuvassa asemassa olevien tunnistamiseen ja erityistarpeiden turvaamiseen ja huomioon ottamiseen. Pakolaisneuvonta ehdottaa, että vastaanottolain 26 §:ään kirjataan velvoite ottaa huomioon haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden erityistarpeet ja että näille hakijoille on annettava myös asianmukainen mielenterveyshoito. Haavoittuvassa asemassa olevien tunnistamiseen ja auttamiseen tulee osoittaa tarpeeksi resursseja. Haavoittuvan aseman varhainen tunnistaminen on tehokkaan ja oikeusvarman vastaanoton ja päätöksenteon tae ja edellytys. Riskinä on, että kansainvälisen suojelun tarpeessa olevia ei tunnisteta ja tilanne johtaa ehdottomien palautuskieltojen loukkaamiseen. Pitkittyneet prosessit aiheuttavat inhimillisen kärsimyksen lisäksi lisäkustannuksia. Varhainen pääsy asiantuntevan oikeudellisen neuvonnan ja oikeusavun piiriin edesauttaa varhaista tunnistamista. Kidutuksen uhrien hoito ja kuntoutus ja sen jatkuvuus tulee turvata valtion varoilla.

Pakolaisneuvonta pitää tärkeänä, että lain 6 §:ään lisätään vaatimus erityistarpeiden selvittämisestä yksilöllisesti. Lakiin tai vähintään sen perusteluihin tulee kirjata, että menettelyt on aloitettava välittömästi hakemuksen jättämisestä ja viimeistään kahden viikon kuluessa. Lausunnossa todetaan, että kaikille hakijoille ei käytännössä suoriteta yksilöllistä terveystarkastusta ja sosiaalityöntekijän tapaamista, koska resurssit eivät tähän riitä. Erityisesti ongelma korostuu kauttakulkukeskuksissa. Kaikkien vastaanottokeskusten käytössä ei ole psykiatriapalveluja. Turvapaikanhakijat ovat eriarvoisessa asemassa asiantuntijalääkärilausunnon suhteen. On tärkeää taata mahdollisimman pian hakemuksen jättämisen jälkeen pääsy terveydenhoitajan ja sosiaalityöntekijän henkilökohtaiseen haastatteluun. Ongelmat lääkäriin pääsyssä vaarantavat hakijoiden yhdenvertaisen mahdollisuuden saada asiantuntijalausuntoa. Pakolaisneuvonta katsoo, että käytännössä erityistarpeiden arviointi ei toteudu direktiivin edellyttämällä tavalla. Pakolaisneuvonta kiinnittää huomiota myös alaikäisten parissa työskentelevien henkilöiden koulutukseen. Lakiin tulisi kirjata velvoite koulutuksen ja sen jatkuvuuden osalta. Koulutusvaatimus, joka direktiivin 25 artiklan mukaan koskee kidutuksen ja väkivallan uhrien kanssa työskenteleviä, tulee ulottaa kaikkiin turvapaikanhakijoiden kanssa työskenteleviin, myös tulkkeihin ja avustajiin sekä terveydenhuoltoalan ammattilaisiin. Koulutusta koskeva velvoite on lisättävä vastaanottolakiin ja niille tulee esityksessä edellyttää riittävät resurssit. Lain 6 §:ään tulee myös lisätä säännös, että erityistarpeet otetaan huomioon koko sen ajan kuin henkilö kuuluu vastaanottopalveluiden piiriin, myös silloin kuin asiaa käsitellään ylikansallisissa valituselimissä.

Amnesty International Suomen osasto kiinnittää lausunnossaan huomiota velvollisuuksiin varmistaa kidutuksen uhrien hoito ja kuntoutus. Lausunnossa kyseenalaistetaan esitysluonnoksen linjaus, jonka mukaan uudistetun direktiivin implementointi rajoittuu vastaanottolain pykälien tarkistamiseen. Lausunnossa katsotaan, että vastaanottodirektiivin vaatimukset eivät toteudu käytännössä ja siinä vaaditaan, että direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä otetaan vakavasti Suomen velvollisuudet sekä EU-lainsäädännön että kidutuksen vastaisen yleissopimuksen perusteella järjestää kidutuksen uhrien hoito. Myös terveys- ja sosiaalipuolen palveluita tulee kehittää ja tarvittaessa tarkistaa lainsäädäntöä. Amnesty esittää, että 6 §:n haavoittuvassa asemassa olevien esimerkkilistaan lisättäisiin kidutuksen ja muun väkivallan uhrit, ja vähintään pykälän perusteluissa tulisi viitata lapsia koskeviin velvollisuuksiin. Lausunnossa esitetään, että pykälän perusteluissa ilmaistaisiin vahvemmin tavoite suorittaa tunnistamistoimet kahden viikon aikana. Amnesty pitää tärkeänä, että kidutuskokemusta koskevat lääkärinlausunnot tehdään joutuisasti ja ammattimaisesti, ja toivoo tämän esille tuomista pykälän perusteluissa. YK:n kidutuksen vastaisen komitean Suomea koskevien huomioiden korostaminen esityksessä olisi myös tarpeen esityksen kohdassa, jossa käsitellään direktiivin 25 artiklaa ja Suomessa voimassa olevaa terveyslainsäädäntöä. Terveydenhuoltoalan jatkokoulutusta koskien lausunnossa todetaan, että ilmeisesti käytännössä ei olla ryhtymässä mihinkään lisätoimiin velvoitteiden täytäntöön panemiseksi. Lausunnossa esitetään, että 6 §:n perusteluissa selkeästi todettaisiin, että kidutuksen uhrien parissa työskentelevillä on jatkossa varmistettava olevan uhrien tarpeita vastaava koulutus ja että myös jatkokoulutusta järjestetään. Amnesty esittää myös, että perusteluihin lisättäisiin toteamus valtion velvollisuudesta taata riittävät resurssit koulutukselle. Lausunnossa vaaditaan myös, että direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä käsitellään kidutuksen vastaisen sopimuksen mukaiset velvoitteet.

Suomen Punainen Risti pitää tärkeänä, että haavoittuvan aseman ja siitä johtuvien erityistarpeiden arviointia kohtuullisessa ajassa täsmennetään. Vastaanottolain 6 §:n perusteluihin tulisi kirjata tavoitteena olevan tunnistamistoimien suorittaminen kahden viikon aikana. Esimerkkiluettelossa haavoittuvassa asemassa olevista pitäisi mainita myös kidutuksen uhreiksi joutuneet lapset sekä erilaisissa haavoittuvissa asemissa olevien ryhmien lapset. Lausunnossa ilmaistaan huoli siitä, että Suomessa ei ole erityispalveluista kidutuksen uhreiksi joutuneille lapsille. Kidutuksen uhrien hoitamisesta ja kuntouttamisesta tulisi valtion olla selkeästi vastuussa ja toiminnan tulisi olla pysyvästi valtion rahoittamaa. Pääsy ammattitaitoiseen hoitoon ja kuntoutukseen valtakunnallisesti edellyttää terveys- ja sosiaalitoimen palveluiden kehittämistä ja mahdollisesti lainsäädännön tarkistamista. Punainen Risti esittää, että vastaanottolain 6 §:n perusteluissa tulisi nostaa esille valtion velvollisuus resursoida vastaanottokeskuksissa työskentelevien koulutusta riittävästi. Iän ja sukupuolen huomioon ottamisen mainitsemista lain 16 §:ssä lausunnossa pidetään tärkeänä, samoin 40 §:ään ehdotettua lisäystä siitä, että lapsen edustajaksi ei voida määrätä henkilöä, jolla on tai voisi olla eturistiriita lapsen kanssa.

Pelastakaa Lapset ry esittää, että vastaanottolain 6 §:ssä, joka koskee lain soveltamista haavoittuvassa asemassa olevaan, esimerkeissä mainittaisiin myös alaikäinen lapsi, joka on ilman perhettään Suomessa. Lausunnossa pidetään hyvänä, että majoituksessa otetaan huomioon ikä ja sukupuoli, mutta yksin tulleen lapsen näkökulmasta on kuitenkin vielä paljon tehtävää. Myöskään täysi-ikäisyys ei tarkoita sitä, ettei yksin oleva nuori tarvitsisi tukea. Lausunnossa todetaan olevan tärkeää, että myös ei-kiireelliseen hoitoon pääsy turvataan. Lakiesityksessä tulisi mainita, että yksin tulleen lapsen kasvu ja kehitys, erityisesti mielenterveys, arvioitaisiin asiantuntijan kanssa, jotta lapselle voidaan kohdistaa oikeat tukitoimet ja palvelut. Lapsen edustajajärjestelmää tulee vahvistaa ja toimintaa tulee ohjata lapsen etu. Edustajille tulee taata riippumaton asema, perehdytys työhön ja täydentävä koulutus.

Mannerheimin Lastensuojeluliitto pitää ehdotettuja lakimuutoksia perusteltuina, ja erityisen tärkeänä esitystä vastaanottolain 6 §:n (lain soveltaminen haavoittuvassa asemassa olevaan) täydentämisestä. Lausunnossa todetaan, että vastaanottopalveluissa tulee turvata henkilöstön kyky kohdata lapsia. Tämä edellyttää työmallien kehittämistä, levittämistä ja käyttöönottoa sekä työntekijöiden täydennyskoulutusta. Lisäksi on tärkeää, että vastaanottopalveluissa huomioidaan koko perhe. Vastaanottolain mukaisia toimenpiteitä toteutettaessa on selvitettävä lapsen toivomukset ja mielipide sekä otettava ne huomioon lapsen iän ja kehitystason edellyttämällä tavalla. Lainsäädännön kehittämisessä ja auttamistoimissa on tärkeää kiinnittää huomiota siihen, millaisia kokemuksia kansainvälistä suojelua hakevilla lapsilla on ja millaista yksilöllistä apua he tarvitsevat. Lausunnossa kannatetaan ehdotettua lisäystä vastaanottolain 16 §:n iän ja sukupuolen huomioon ottamisesta majoittamisessa. On tärkeää, että perheenjäsenet voivat halutessaan asua yhdessä. Lapsen kannalta on myös tärkeää, että lasta ei tarpeettomasti siirretä vastaanottokeskuksesta toiseen. Lausunnossa todetaan myös, että lasten mahdollisuuteen saada tietoa ja käyttää oikeusturvakeinoja on kiinnitettävä huomiota. Kielen lisäksi on kiinnitettävä huomiota tapaan, jolla tietoa annetaan. Tieto on annettava lapsille ymmärrettävässä ja heidät tavoittavassa muodossa. Lausunnossa korostetaan myös sitä, että kaikilla Suomessa oleskelevilla lapsilla on oikeus lapsen oikeuksien sopimuksen mukaisesti terveydenhuoltoon ja koulunkäyntiin.

UNHCR toteaa lausunnossaan kannattavansa lain soveltamista haavoittuvassa asemassa olevaan koskevaan pykälään ehdotettuja muutoksia. Samoin se kannattaa majoitusta vastaanottokeskuksissa koskevaan pykälään ehdotettua muutosta. Lapsen edustajan kelpoisuutta koskevaan pykälään ehdotettua muutosta se kannattaa myös, ja kannustaa kehittämään käytännön työvälineitä edustajien avuksi. UNHCR korostaa, että vastaanotto-olosuhteita koskevien tietojen antamisen tulisi tapahtua kielellä, jota hakija todella ymmärtää, ja suosittelee, että vastaanottolain 15 §:ää täydennettäisiin siten, että tiedot annetaan kirjallisesti ja kielellä jota hakija ymmärtää.