Dnro  215/05                                            15.08.2005                     253/05

	

Oikeusministeriö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Viite: Lausuntopyyntönne 25.5.2005, OM 11/41/2004, OM025:00/2004

Asia: Anonyymi todistelu ja peitepoliisin oikeus osallistua rikollisryhmän toimintaan

Yleistä

	Poliisilain (493/1995) 1 §:n mukaisesti poliisin tehtävänä on oikeus- ja yhteiskuntajärjestyksen turvaaminen, yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpitäminen sekä rikosten ennalta estäminen, selvittäminen ja syyteharkintaan saattaminen.

	Suojelupoliisin lakisääteiset tehtävät valtion turvallisuudesta vastaavana viranomaisena painottuvat preventiiviseen toimintaan. Järjestäytyneen rikollisuuden ja myös suojelupoliisin kiinnostuksen kohteena olevien tahojen toiminta on luonteeltaan yhä organisoidumpaa, keinoja kaihtamattomampaa ja kansainvälisempää. Kuten mietinnön tavoitteista (s.38) käy ilmi, järjestäytyneiden rikollisryhmien tekemät vakavat rikokset ovat vuoden 2004 aikana erityisesti lisääntyneet.

	Tämän vuoksi on tärkeää, että poliisiviranomaisilla on käytössään riittävät toimivaltuudet ja tehokkaat keinot ennalta estää ja torjua sekä ns. tavanomaista järjestäytynyttä rikollisuutta, että toisaalta valtion sisäiseen ja ulkoiseen turvallisuuteen kohdistuvia uhkia. Viime vuosien  tapahtumien jälkeen terrorismia ei tänä päivänä voida pitää täysin teoreettisena uhkana Suomessakaan (11.9.2001 Yhdysvaltain tapahtumat, Madridin ja Lontoon terrori-iskut).

	Enimmäisrangaistusta koskeva edellytys

	Ehdotetussa oikeudenkäymiskaaren muuttamista koskevan lain 35 §:ssä esitetään anonyymin todistelun käyttämisen edellytykseksi, että kyseessä on rikos, josta säädetty maksimirangaistus on 10 vuotta. Myös poliisilain muuttamista koskevan esityksen 36 a §:ssä edellytys peitepoliisin osallistumiselle rikollisryhmään on, että peitetoiminnan kohteena on rikos, josta säädetty ankarin rangaistus on kymmenen vuotta.

Suojelupoliisin näkökulmasta 10 vuoden rangaistusedellytys vaikuttaa turhan korkealta. Se sulkee pois muun muassa luvattoman tiedustelutoiminnan sekä useat rikoslain 34 a §:n terroristisessa tarkoituksessa tehtävät rikokset. Näistä esimerkkeinä mainittakoon terroristiryhmän johtaminen, terroristiryhmän toiminnan edistäminen sekä terrorismin rahoittaminen.

Suojelupoliisi yhtyy poliisijohtaja Jorma Toivasen työryhmän mietintöön 29.4.2005 antamaan eriävään mielipiteeseen. Erityisesti rikollisryhmän toimintaan osallistumisen edellytyksiä koskevassa asiassa suojelupoliisin näkemykset ovat yhteneväiset Toivasen mielipiteessä esitetyn kanssa. Rikollisryhmän toimintaan osallistumisen edellytysten ei tulisi olla huomattavasti korkeammalla kuin poliisilain 31 a §:n mukaisen peitetoiminnan käytössä. Edellytyksenä olevan rangaistusmaksimin pitäisi olla selvästi matalampi, esimerkiksi neljä vuotta. Muussa tapauksessa uusista säännöksistä saatava hyöty vakavan rikollisuuden torjumiseksi on vaarassa jäädä varsin marginaaliseksi.

	Anonyymitodistelu peitepoliisin henkilöllisyyden suojaamiseksi

Kuten asianajaja Tuija Vuori on eriävässä mielipiteessään todennut, suurin tosiasiallinen merkitys anonyymillä todistelulla tulee olemaan poliisin peitetoiminnan suojaamiseen liittyvissä tapauksissa. Rikosprosessin keskeinen tavoite on aineellisen totuuden selvittäminen ja rikokseen syyllistyneen rangaistusseuraamuksen vahvistaminen. 

	Keskustelua on huomattavan paljon käyty siitä, missä määrin syytetyn edut, oikeusturva ja jopa ihmisoikeudet voivat vaarantua, mikäli peitepoliisiin anonyymi todistelu sallittaisiin. Asiassa tulee kuitenkin painottaa myös rikoksen asianomistajien ja todistajien oikeuksia. 

Peitetoiminta on nykyistenkin säännösten nojalla mahdollista vain vakavan järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi ja myös anonyymi todistelu on mietinnössä haluttu rajata vain erittäin vakavia rikoksia koskevien juttujen käsittelyyn. Tapauksissa, joissa peitetoimintaa on käytetty, lienee aina kysymys huomattavasta yleisestä edusta (vakavan järjestäytyneen rikollisuuden torjuminen), joka toisinaan saattaa olla ristiriidassa syytetyn oikeusturvaintressien kanssa. Intressipunnintaa tehtäessä on otettava huomioon, että peitepoliisi tai hänen läheisensä on todistaessaan vaarassa joutua vakavaan hengenvaaraan ja että syytetyn etua lisäksi tulisi valvomaan julkinen asiamies. Tässä valossa esitetyssä laissa on vaikea nähdä merkittävää epäsuhtaa syytetyn oikeusturvan kannalta.

Anonyymin todistelun näyttöarvo

Esitetyssä oikeudenkäymiskaaren muuttamista koskevan lain 17 luvun 35 §:ssä on todettu, että syylliseksi tuomitseva tuomio ei saa perustua ainoastaan tai pääasiallisesti anonyymiin todisteluun. Mietinnön perusteluissa on voimakkaasti painotettu anonyymin todistelun vähäistä näyttöarvoa.

Oikeudenkäymiskaaren 17 luku rakentuu ns. vapaan todistusteorian pohjalle. OK 17 luvun 2.1 §:ssä säädetään, että tuomioistuimen tulee, harkittuaan huolellisesti kaikkia esiin tulleita seikkoja, päättää, mitä asiassa on pidettävä totena. Vapaassa todistusteoriassa on olennaista vapaa todistusharkinta. Tämä tarkoittaa, että tuomioistuin näytön vakuuttavuutta arvioidessaan ei ole minkäänlaisten harkintavaltaa sääntelevien määräysten sitoma, vaan on velvollinen vapaasti harkitsemaan esitettyjen todisteiden todistusvoiman. 

Nimenomainen säännös anonyymin todistelun näyttöarvosta ei sovellu luontevasti suomalaiseen oikeuskulttuuriin. Mietinnön sivulla 47 on todettu, että "voitaneen arvioi-
da, että mitä anonyymimmin todistaja saa tietonsa kertoa sen vähäisempi on niiden näyttöarvo."

Lienee itsestään selvää, että sovellettaessa vapaata todistusteoriaa, tuomari voi ilman nimenomaista sitovaa ratkaisua ohjaavaa säännöstäkin arvioida myös anonyymin todistelun painoarvon ratkaisun kannalta.

Mietinnön perusteluissa ei ole myöskään selkeästi tuotu esiin, minkä vuoksi anonyymitodistelun näyttöarvon tulisi olla heikko. Esityksen mukaisesti anonyymitodistelua tultaneen käyttämään vain vakavia rikoksia koskevissa jutuissa, joissa yksittäinen todistus tuskin muutoinkaan voi olla tuomion kannalta yksinään ratkaiseva. Asiassa on huomioitava myös anonyymitodistajan oma turvallisuus, joka saattaa anonyymin todistelun vähäisen näyttöarvon vuoksi merkittävästi vaarantua – erityisesti, jos kysymyksessä on peitepoliisina toimiva henkilö.

Esityksen sivulla 37 on todettu, että anonyymitodistelun tarkoituksena on varmistaa, että kaikki oikeudenkäynnissä tarvittava näyttö on saatavilla. Anonyymitodistelulla pyritään edistämään asian selvittämistä ja tuomioiden aineellisesti oikeaa lopputulosta.  Esityksen perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, että anonyymitodistelun käyttöä pyritään minimoimaan rajoittamalla sen käyttö juttuihin, joissa maksimirangaistus on kymmenen vuotta ja säätämällä erikseen heikosta näyttöarvosta. Tämä ristiriitaisuus herättää kysymyksen, mikä on sääntelyn todellinen tavoite.

Esityksen perusteluista ei myöskään käy ilmi, onko mietintöä laadittaessa huomioitu, että joissakin tapauksissa anonyymitodistelu voi olla langettavan näytön sijasta myös puolustusta tukevaa näyttöä. Epäselväksi jää, mikä painoarvo anonyymille todistelulle tällaisessa tapauksessa voidaan antaa. Voiko tuomioistuimen vapauttava tuomio perustua tällöin yksinomaan tai pääasiallisesti anonyymiin todisteluun. Mietinnössä tulisi ottaa kantaa myös tähän kysymykseen.

Edellä kerrotuilla perusteilla suojelupoliisi esittää, että ehdotettu oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 35 b § poistetaan esityksestä.

Poliisin vaitiolovelvollisuus

Käytäntö, jonka mukaan poliisin ei tarvitse ilmoittaa peitetoiminnan käytöstä rikoksesta epäillylle, jos peitetoimintaa on käytetty vain tiedonhankintamenetelmänä eikä sitä ole tarkoitus käyttää näyttönä, on poliisitoiminnassa vakiintunut. Tämän käytännön tulisi jatkossakin olla pääsääntö. Toisaalta uusi 44 § ei näytä ottavana asiaan kantaa, vaan koskee niitä tapauksia, joissa on osallistuttu 36 a §:n 1-3 momenttien mukaisesti rikoksiin.

Poliisin rikoksenteko-oikeuden rajaaminen

         Ehdotetun poliisilain 36 a §:n 5 momentissa poliisin rikoksenteko-oikeus on rajattu muun muassa siten, että poliisi ei saa osallistua kenenkään henkeen, terveyteen tai henkilökohtaista vapauteen kohdistuviin tai seksuaalista itsemääräämisoikeutta loukkaaviin rikoksiin. Tämä lähtökohta on selkeä ja kannatettava. Kuitenkin rikoksenteko-oikeuden rajaaminen sinänsä saattaa muodostua jonkinlaiseksi ongelmaksi, koska se 
	samalla antaa rikollisryhmille mahdollisuuden uusien jäsenten testaamiseen. Tähän asiaan on myös Norjassa laaditussa peitetoimintaa koskevassa työryhmämietinnössä kiinnitetty huomiota (OM:n mietintö s. 25).

         Valtion vahingonkorvausvastuu

Todettakoon vielä, että vahingonkorvausvastuuta koskeva 47 a §, jossa valtion anka- ran vastuun periaate korostuu, saattaa käytännössä osoittautua hankalaksi.

Suojelupoliisin päällikkö,		
         Poliisineuvos			Seppo Nevala		

         Ylitarkastaja 			Heli Malmi