Helsingin käräjäoikeus
Porkkalankatu 13
00180 Helsinki
puh. 010 36 44200			19.8.2005

Oikeusministeriö

Viite
Lausuntopyyntö 25.5.2005 (OM 11/41/2004)

Asia
Helsingin käräjäoikeuden lausunto Anonyymia todistelua ja peitepoliisin oikeutta osallistua rikollisryhmän toimintaan käsittelevästä työryhmämietinnöstä OM 2005:5.

1.  Yleistä 

Työryhmän keskeisinä ehdotuksina ovat ensinnäkin peitetoiminnassa toimineen poliisimiehen henkilöllisyyden salassa pitäminen häntä todistajana tai muutoin esitutkinnassa tai oikeudenkäynnissä kuultaessa (ns. anonyymi todistelu) ja toiseksi peitetoimintaa suorittavan poliisimiehen mahdollisuus tehdä teko, joka muutoin täyttäisi rikoksen tunnusmerkistön. Anonyymin todistelun soveltamisala koskisi kaikkia muitakin todistelutarkoituksessa kuultavia henkilöitä.

Mietinnössä edellä mainittuja muutosehdotuksia on puolustettu pyrkimyksellä varmistaa, että kaikki oikeudenkäynnissä tarvittava näyttö olisi saatavilla. Mietinnössä esitetyt ehdotukset painottavat kuitenkin pikemminkin pyrkimystä laajentaa poliisin mahdollisuutta salaiseen toimintaan rikosten ehkäisemisessä ja selvittämisessä. Käräjäoikeus pitää poliisin toimivaltuuksien laajentamista ehdotetussa määrin kyseenalaisena. Poliisin epäsovinnaisia rikosten torjunta- ja tutkintamenetelmiä on lisätty lainsäädännöllä useita kertoja osittaisuudistuksin. Tämä on omiaan vaikeuttamaan kokonaiskuvan saamista toimivaltuuksista. Voidaan myös perustellusti kysyä, onko toimivaltuuksien lisääminen välttämätöntä kansalaisten turvallisuuden ja toisaalta oikeusvarmuuden kannalta. Käräjäoikeuden näkemyksen mukaan liiallinen epäkonventionaalisten menetelmien käyttö saattaa päinvastoin johtaa siihen, että kansalaisten luottamus viranomaistoimintaan vähenee. Käräjäoikeus suhtautuu  kriittisesti mietinnössä ehdotettuun lainsäädäntöön.

2.  Anonyymi todistelu

Käräjäoikeus yhtyy siihen mietinnössä esiintuotuun näkemykseen, että anonyymi todistelu ja siitä päättäminen saattavat merkitä poikkeamista oikeudenkäynnin perusperiaatteista. Ne voivat heikentää puolustuksen järjestämistä sekä vähentää tosiasiallista mahdollisuutta vastakuulusteluun. Samoin se saattaa horjuttaa osapuolten tasa-arvoa, koska vain syyttäjä tietäisi todistajan henkilöllisyyden. 

Anonyymi todistelu olisi mietinnön mukaan käytettävissä kaikkien kuultavien kohdalla.  Voidaan kuitenkin kysyä, onko anonymiteetillä todellista merkitystä muissa tapauksissa kuin kuultaessa peitepoliisia. Suomessa ei liene tutkittu todistajien vakavaa uhkailua, sen yleisyyttä tai keihin uhkailua kohdistuu. Käräjäoikeus pitää tällaista tutkimusta tarpeellisena.  Käräjäoikeuden käsityksen mukaan tilanteet, joissa esiintyy säännöksen soveltamisen edellytyksenä olevaa suojeltavan henkeen tai terveyteen kohdistuvaa vakavaa uhkaa, lienevät sellaisia, että vastaajat yleensä jo todistelun sisällön perusteella saavat tietoonsa todistajan henkilöllisyyden. Ulkopuolisten satunnaistodistajien kohdalla taas  mainittu uhka ei liene useinkaan todellinen ja selvityksen saaminen uhan olemassaolosta ja siten anonymiteetin tarpeellisuudesta voi olla ongelmallista. Henkilöllisyyden salaamista ei siten voitane pitää muiden kuin peitepoliisien kohdalla hyödyllisenä suojakeinona. Käräjäoikeus katsoo, että anonyymin todistelun tarvetta tulee arvioida lähinnä sen perusteella, onko tarpeellista ja halutaanko poliisitodistajan suojaamiseksi luoda ehdotetun kaltainen menettely.

Anonyymistä todistelusta päättäisi käräjäoikeudessa muu kuin syyteasiaa käsittelevä tuomari. Lähtökohtaisesti voidaan olettaa, että tuomari kykenee toimimaan puolueettomasti, vaikka hän tietäisi todistajan henkilöllisyyden tai olisi ollut ratkaisemassa anonyymin todistelun sallimista ennen syyteasian käsittelyä. Kun kuitenkin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käytännön mukaan menettelyn pitää näyttää myös ulospäin puolueettomalta, voi ehdotus tältä osin olla perusteltu. 

Anonyymin todistelun käyttö on tarkoitettu poikkeukselliseksi. Sen salliminen edellyttää näyttöä keinon välttämättömyydestä ja suojeltavan henkeen ja terveyteen kohdistuvan vaaran vakavuudesta. Kun käsittelyssä olisi paikalla vain hakija, ilmeisesti yleisemmin syyttäjä ja todennäköisesti myös suojeltava on kyseenalaista, miten hyvin anonymiteetin välttämättömyys ja vaaran vakavuus todellisuudessa pystytään selvittämään. Menettely saattaa muodostua syytetyn oikeusturvan kannalta kyseenalaiseksi, vaikka hänen etujaan olisikin valvomassa julkinen puolustaja.

Anonyymi todistelu syyteasian käsittelyssä poikkeaisi nyt voimassa olevien säännösten mahdollistamasta menettelystä lähinnä siten, että todistajan henkilöllisyyttä ei paljastettaisi. Anonyymin todistelun uskottavuuden arviointi voi olla erittäin ongelmallista. Näyttöarvoon vaikuttaa luonnollisesti se, että anonyymillä todistajalla on oikeus kieltäytyä kertomasta seikkoja, joiden perusteella hänen henkilöllisyytensä paljastuisi ja anonymiteetti saattaa muutoinkin vaikuttaa kertomuksen sisältöön. 

Jo nykyisin kuuleminen niin sanotusti sermin takaa tai vastaajan poissaollessa on mahdollista. Vastaajan oikeusturvan osalta näiden tilanteiden yhteydessä on kuitenkin ollut tärkeää, että vastaajalla on ollut tieto kuultavasta henkilöstä ja siten hän on voinut valmistautua todistajan kuulemiseen. Tämä ei olisi enää samassa määrin mahdollista. Myös äänen muuttaminen on arveluttavaa. Tekniikasta riippuen se saattaa vaikeuttaa todistelun uskottavuuden arviointia.

Mietinnössä on oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 35 b §:ssä ehdotettu, että syylliseksi tuomitseva tuomio ei saisi perustua ainoastaan tai pääasiallisesti anonyymiin todisteluun. Tältä osin käräjäoikeus yhtyy käräjätuomari Liisa Paulin eriävään mielipiteeseen. 

Mietinnössä on lähdetty siitä, että anonyymiin todistajaan sovelletaan samoja säännöksiä kuin todistajiin yleensäkin. Mietinnössä on kuitenkin jätetty täysin avoimeksi esimerkiksi se, miten todistaja kutsutaan, todistajan henkilöllisyys todetaan tai palkkiot maksetaan. Mietinnössä ei myöskään ole otettu kantaa siihen, miten ehdotettu suhtautuu esimerkiksi oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 18 § 2 momentin säännökseen. Avoimeksi on myös jäänyt, kuinka poisjäänyt todistaja saadaan tuomioistuimeen tai tuomioistuin voi tuomita todistajan poissaolosta uhkasakkoon. 

Käräjäoikeus kiinnittää vielä huomiota siihen, että tieto anonyymin todistelun mahdollisuudesta tulee varmuudella lisäämään niitä koskevia pyyntöjä. Jo nyt on ollut havaittavissa, että niin sanottujen pelkäävien todistajien määrä on lisääntynyt, kun julkisuudessa on ollut asiasta keskustelua. Suurin osa anonyymiä todistelua koskevista pyynnöistä tulisi todennäköisesti olemaan sellaisia, joihin ehdotusta ei ole tarkoitettu sovellettavaksi.

3.  Rikolliseen toimintaan osallistuminen peitetoiminnassa

Mietinnössä ehdotetaan, että peitetoimintaan osallistuvalle poliisille voitaisiin antaa lupa osallistua järjestäytyneen rikollisryhmän toimintaan. Luvalle asetetut  edellytykset ovat hyväksyttäviä eikä käräjäoikeudella ole niiden osalta lausuttavaa. Jos tällaista lupaa yleensä pidetään tarpeellisena, on se mietinnössä lausutuin tavoin syytä rajoittaa vain kaikkein vakavampien rikosten estämiseen tai selvittämiseen.

Sen sijaan käräjäoikeus pitää ehdotusta peitepoliisin oikeudesta osallistua peitetoiminnan kohteena olevaan rikokseen kyseenalaisena. Tällaisen luvan myöntämistä voidaan pitää suomalaisen oikeusjärjestelmän vastaista. Luvan myöntämisen edellytykset on lisäksi kirjoitettu siten, ettei käräjäoikeus voi niitä sellaisenaan hyväksyä. Kun kysymyksessä on viranomaiselle, etenkin muun muassa kansalaisten turvallisuudesta ja rikosten selvittämisestä vastaavalle viranomaiselle, annettavasta luvasta osallistua rikoksen tekemiseen, tulisi sallitut teot yksilöidä tarkasti säännöstasolla. Tätä voidaan edellyttää senkin takia, että Suomessa syyttäjä on velvollinen nostamaan syytteen jokaisesta rikoksesta, jos syytekynnys ylittyy ellei laissa ole nimenomaista perustetta, jonka mukaan hän voi sen jättää nostamatta.

Käräjäoikeus katsoo, että ehdotettu poliisilain 36 a §:n muutos on toimivaltasäännösten osalta jätetty liian avoimeksi. Ehdotetussa säännöksessä todetaan nimenomaisesti lueteltujen tekotapojen lisäksi, että poliisi voi avustaa rikollisryhmää tai osallistua rikokseen “muulla rinnastettavalla tavalla”. Tältä osin rajanveto sen suhteen, mitä voidaan pitää muuna rinnastettavana tapana saattaa muodostua ongelmalliseksi, varsinkin kun oikeuskäytäntöäkään tuskin muodostuisi kovin laajasti. 

Mietinnöstä voidaan päätellä, että tarkoituksena on ollut lähinnä tarkkailevan, mahdollisimman passiivisen ja avunantotyyppisen menettelyn salliminen. Säännökset ehdotetussa muodossaan mahdollistavat kuitenkin myös huomattavasti edellä mainittua vakavamman menettelyn. Säännöksen 3 momentin jälkimmäisessä osassa annetaan lisäksi peitepoliisille täysin itsenäinen harkintavalta osallistumisesta rikollisryhmän muun rikoksen tekemiseen. Säännösten kirjoitusasua tulisi käräjäoikeuden näkemyksen mukaan jatkovalmistelussa  tarkentaa, vaikka tarkka toimivaltuuksien määritteleminen ja kaikkien sallittujen osallistumistapojen ja tekomuotojen luetteleminen saattaa olla hankalaa ja tavoitteiden kannalta sitovaa. Jos se ei onnistu vaikeuksitta, tulisi harkita koko menettelystä luopumista.  

Poliisin peitetoimintaan ja rikolliseen tekoon osallistumisesta päättäisi ehdotuksen mukaan käräjäoikeus. Hakemukseen tulisi liittää toimintaan osallistumista koskeva kirjallinen suunnitelma. Mietinnössä todetaan, että näin rikolliseen toimintaan osallistumisen välttämättömyys ja sille asetettavat ehdot tulisivat puolueettomasti ja perinpohjaisesti arvioiduiksi. Käräjäoikeuden valvonnan osalta on kuitenkin todettava seuraavaa. Käräjäoikeuden muun muassa salaisista pakkokeinoista saaman kokemuksen mukaan tilanne käytännössä tulisi hyvin pitkälle olemaan se, että käräjäoikeus lähinnä tarkistaisi muodollisten edellytysten, kuten rangaistusmaksimin olemassa olon. Muilta osin kuten järjestäytyneen rikollisryhmän olemassaolon, keinon viimekätisyyden ja sen tärkeyden osalta arviointi saatettaisiin joutua tekemään vain niiden tietojen perusteella, jotka poliisi tutkinnallisista syistä katsoisi voivansa ilmoittaa. 

Ehdotuksessa ei käsitellä sitä, kuinka tarkasti käräjäoikeuden antamassa luvassa tulisi määritellä sallitut toimet. Mietinnössä todetaan tältä osin, että toimintaa koskevan suunnitelman tulisi olla riittävän yksityiskohtainen, että se antaisi käräjäoikeudelle peitetoiminnasta riittävät tiedot päätöksenteon pohjaksi. Edelleen todetaan, että käräjäoikeuden tulisi määritellä päätöksessä sallitun osallistumisen tarkemmat rajat. Kun peitepoliisi luvan avulla saattaa loukata muiden kansalaisten perusoikeuksia, sen tulisi käräjäoikeuden näkemyksen mukaan olla riittävän yksityiskohtainen. Lupa annettaisiin kuudeksi kuukaudeksi kerrallaan. Lupaa tulisi voida tarkistaa tämän ajanjakson aikana tapahtuneiden muutosten vaatimalla tavalla. Kun käräjäoikeuden tarkoituksena on myös suojata peitepoliisina toimivan henkilön turvallisuutta, on kiinnitetävä huomiota myös siihen, miten peitetoiminnassa tapahtuneiden tilanteiden nopeat muutokset voidaan huomioida määriteltäessä sallittuja toimenpiteitä.

Käräjäoikeus yhtyy siihen mietinnössä ehdotettuun, että peitetoiminnan käyttämisestä tulee ilmoittaa syytetylle. Käräjäoikeus pitää luonnollisena sitä, että valtio on vahingonkorvausvastuussa vahingosta, jonka peitepoliisi on aiheuttanut sivulliselle osallistuessaan järjestäytyneen rikollisryhmän toimintaan. Puutteena voidaan pitää sitä, että mietinnössä on jätetty täysin avoimeksi se, miten asianomistajalle ilmoitetaan vahingon syntymisestä peitetoiminnan yhteydessä siten, ettei se vaarantaisi peitetoiminnan onnistumista tai paljastaisi peitetoimintaa suorittavan poliisimiehen henkilöllisyyttä.

Käräjäoikeus toteaa, että poliisin oikeuteen tehdä peitetoiminnassa rikoksia liittyy Suomen oikeusjärjestyksen kannalta useita periaatteellisia ongelmia. 

4. Asian käsittely

Käräjäoikeuden lausunnon ovat valmistelleet käräjätuomarit Birgitta Lemström ja Pia Sandvik. Asia on käsitelty käräjäoikeuden johtoryhmässä.

Kauko Huttunen			Antero Nuotto
Laamanni			Hallintojohtaja