KOUVOLAN HOVIOIKEUS

Kouvola 22.6.2005

Nro L 4

							
							Oikeusministeriölle

Viite: 	Oikeusministeriön kirje 25.5.2005
	OM 11/41/2004

Asia:	Lausunto peitetoimintatyöryhmän mietinnöstä 2005:5  ja siihen sisältyvästä ehdotuksesta ano-               nyymiä todistelua ja peitepoliisin oikeutta osallistua rikollisryhmän toimintaan koskevaksi lain-             säädännöksi

Viitekirjeessä pyydettynä lausuntonaan hovioikeus esittää kunnioittavasti seu- raavaa:

Yleistä		
	
Hovioikeus suhtautuu uudistushankkeeseen sinänsä myönteisesti, mutta mie- tinnössä ehdotetut menettelytavat eivät ole kaikilta osin onnistuneita eivätkä toteuttamiskelpoisia. Ehdotetut säännökset anonyymistä todistelusta ja peitepoliisin oikeudesta osallistua rikollisryhmän toimintaan tulevat sovellettaviksi lähinnä ammattimaiseen rikollisuuteen. Lähtökohtaisesti tulisi varoa sitä, ettei uudistuksella tarpeettomasti sotketa yleisiä toimivaltaperiaatteita tuomio- istuimen ja syyttäjälaitoksen välillä ja ettei sillä harkitsemattomasti puututa tuomioistuimen vapaaseen näyttöharkintaan. Uudistus saattaa myös johtaa hankaliin tilanteisiin pienissä ja keskisuurissa käräjäoikeuksissa mietinnössä ehdotettujen tuomarien toimivaltaa koskevien säännösten johdosta, koska menettelyvaiheisiin tarvitaan esityksen mukaan eri tuomari käsittelemään asiaa. Säännösten soveltamisala on syytä rajata mietinnössä esitetyn mukaisesti vain vakaviin rikoksiin, joista säädetty ankarin rangaistus on vähintään 10 vuotta vankeutta.

YKSITYISKOHTAISET HUOMAUTUKSET
 
Oikeudenkäymiskaari 17 luku 35 b §
 
Peitetoimintatyöryhmän enemmistön mukaan Euroopan neuvoston ihmisoi- keustuomioistuimen ratkaisukäytäntö edellyttää, että syylliseksi tuomitseva tuomio ei saa  perustua ainoastaan tai pääasiallisesti anonyymiin todisteluun. Vähemmistö sen sijaan ei katso ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön tätä edellyttävän. Ehdotettu säännös on poikkeus oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 2 §:ssä säädetystä vapaasta näyttöharkinnasta. Voimassa olevassa laissa ei ole vastaavia todisteen näyttöarvoa koskevia sääntöjä eikä esimerkiksi säännöksiä laittomasti hankitun näytön arvioinnista. Esitetty säännös on risti- riidassa suomalaisen oikeusperinteen ja tuomioistuimen vapaan näyttöharkinnan kanssa. Hovioikeus esittää, ettei kyseistä poikkeussäännöstä sisällytetä lakiin. On riittävää, että lain esitöistä ilmenee, että anonyymin todistelun näyttöarvoa tulee harkita ottaen huomioon Euroopan neuvoston ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisuista ilmenevät periaatteet.
 
Laki oikeudenkäynnistä rikosasioissa 1 luku 14 a-d §

Ehdotetun 14 a §:n mukaan anonymiteetin murtamista koskevan syytteen nostaminen edellyttää tuomioistuimen päätöstä. Hovioikeus ei pidä tarkoituksenmukaisena sitä, että syytteen nostamisen ratkaisee tuomioistuin erillisenä hakemusasiana. Syytteen nostamisesta päättäminen ei ole perinteisesti kuulunut tuomioistuinlaitoksen vaan syyttäjälaitoksen tehtäviin. Kysymyksessä on lainkäytön ja syyttämisvallan normaalin toimivallanjaon vastainen järjestely. 

Esitetään harkittavaksi, että asianosaisen nostaessa syytteen anonyymiä todistajaa vastaan perättömästä lausumasta, asia otetaan käsiteltäväksi tuomioistuimessa normaalissa järjestyksessä. Tällöin anonymiteetti asian valmisteluvaiheessa säilyy tuomioistuimen mietinnössä ehdotetussa valmistelua vastaavassa menettelyssä. Tämän jälkeen anonymiteetti murtuu, jos tuomioistuin päättää asian käsittelyn jatkamisesta ja haasteen antamisesta. 

Hovioikeus ei näe tarpeellisena, että anonymiteetin murtamisen ja itse pää- asian tutkii eri tuomari. Tältä osin viitataan pakkokeinolain mukaisiin ratkai- suihin. Esimerkiksi vangitsemisasian käsitellyt tuomari ei ole esteellinen kä- sittelemään itse pääasiaa.  
 
Laki oikeudenkäynnistä rikosasioissa 5 luku 11 a ja e §
 
Henkilöä voidaan ehdotetun 11 a §:n 1 momentin perusmuodon mukaan kuulla ilman, että hänen tarvitsee paljastaa henkilöllisyyttään ja yhteystieto- jaan. Koska istunto on yleensä julkinen, voi todistajan henkilöllisyys sitäkin kautta paljastua. Tämä kuulustelutapa ei todennäköisesti  käytännössä ole riit- tävä ottaen huomioon, että tällöinkin kysymys on tilanteesta, jossa on olemas- sa ehdotetun oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 35  §:ssä tarkoitettu vakava uh- ka.

Istuntosaliin saapuvan todistajan kuuleminen anonyymisti edellyttää myös tuomioistuimessa tehtäviä istuntotilojen rakenteellisia ratkaisuja. Esimerkiksi tällä hetkellä Kouvolan hovioikeudessa todistajaa ei voitaisi oikeuspaikalla kuulla anonyymisti. Anonymiteetin suojaaminen edellyttää erityisjärjestelyjä myös sillä tavalla, että todistaja voisi siirtyä oikeussaliin ja poistua siel- tä anonyymisti niin, että  esimerkiksi tuomarikaan ei häntä näkisi. Tästä syys- tä puhelinkuulustelu lienee käytännössä useissa tapauksissa toimivin vaihto- ehto.
 
Kun mietinnön mukaan anonymiteetin astetta ei voida muuttaa asiaa käsitel- täessä siinä oikeudessa, jossa todistajaa kuullaan, se voi joissakin tilanteis- sa johtaa todistajan henkilöllisyyden paljastumiseen, jos anonymiteetin aste on määrätty liian lieväksi. 
 
Muutoksenhakuvaiheessa saattaa tulla esille kysymys todistajan anonymiteetin edellytysten olemassaolosta esimerkiksi silloin, kun käräjäoikeudessa  tuomitaan törkeän rikoksen sijasta perusmuotoisesta rikoksesta eikä hovioikeudessa kysymys ole enää teon kvalifioidusta muodosta. Esitetään harkittavaksi selventävä säännös sen varalta, kuullaanko todistajaa edellä mainitussa tilanteessa edelleen anonyyminä hovioikeudessa.
 
Poliisilaki 36 a ja b §
 
Ehdotetun 36 b §:n mukaan käräjäoikeus myöntäisi luvan poliisin 36 a §:n 1-3 momentissa tarkoitettuun osallistumiseen järjestäytyneen rikollisryhmän toimintaan. Luvan myöntäminen rikoksen tekemiseen on vastoin tuomioistuimen perusperiaatteita. Ehdotettua 36 b §:ää voidaan tuomioistuimen kannalta siten pitää vaikeana eettisenä ongelmana. Kiinnitetään huomiota mietinnön kansainväliseen katsaukseen, josta ilmenee, että muissa maissa asia on pää- osin ratkaistu siten, että syyttäjäviranomaiset myöntävät luvat ja valvovat lupamenettelyä. 

Tuomioistuimella ei myöskään yleensä ole riittäviä tietoja mainitun luvan myöntämiselle, koska sillä olisi mahdollisuus arvioida asiaa ainoastaan hake- muksessa ilmoitettujen tietojen varassa. Tuomioistuimella ei ole edellytyksiä arvioida esimerkiksi sitä, onko esitutkinnassa kertynyt näyttöä jo niin paljon, että se riittää syytteen nostamiseen, jolloin lupaa ei saisi myöntää. Esitetään harkittavaksi, että 36 b §:ssä tarkoitetun luvan myöntäminen kuuluisi syyttäjälaitoksen sopivalle orgaanille. 

Lausunto on valmisteltu työryhmässä, jossa ovat olleet jäseninä hovioikeu- denneuvokset Risto Karila ja Satu Salmi sekä määräaikainen hovioikeu- denneuvos Helena Metso. Työryhmän sihteerinä on toiminut viskaali Joanna Niemi.

Presidentti			Pertti Nieminen

Viskaali			Joanna Niemi