LAUSUNTO		

			31.8.2005

Oikeusministeriölle

Viite: Oikeusministeriön kirje 25.5.2005 Dnro 11/41/2004

Asia: Lausunto peitetoimintatyöryhmän mietinnöstä ja siihen sisältyvästä ehdotuksesta anonyymiä todistelua ja peitepoliisin oikeutta osallistua rikollisryhmän toimintaa koskevaksi lainsäädännöksi (oikeusministeriön työryhmämietintö 2005:5)

Oikeusministeriö on pyytänyt käräjäoikeudelta lausuntoa edellä mainitusta mietinnöstä. Käräjäoikeuden lausuntoa on käsitelty tuomarikokouksessa. Tuomarikunnan suhtautuminen mietinnössä esitettyihin ehdotuksiin ei ole ollut yksimielinen. Käräjäoikeus lausuu kunnioittaen seuraavaa.

Anonyymi todistelu

Työryhmän mietinnön mukaan anonyymin todistelun tavoitteena on materiaalisen totuuden selvittäminen ja sen varmistaminen, että kaikki oikeudenkäynnissä tarvittava näyttö on saatavilla. Nämä hyväksyttävät  tavoitteet eivät toteudu silloin, kun kuultava  pelon vuoksi kieltäytyy todistamasta.  

Työryhmä on pitänyt anonyymin todistelun käyttöön ottamista tarpeellisena niissä tapauksissa, joissa rikoksen selvittämisintressi on erityisen vahva ja joissa kuultavaan kohdistuu vakava ja todellinen uhka. Anonyymin todistelun tulee lisäksi olla välttämätön uhan torjumiseksi. Anonyymi todistelun käytön on arvioitu keskittyvän lähinnä järjestäytyneeseen rikollisuuteen. 

Käräjäoikeus toteaa ensinnäkin, että valtiovallan velvollisuutena on taata todistajansuojelun asianmukainen taso. Todistajan ja muun todistelutarkoituksessa kuultavan henkilön sekä tälle läheisten turvallisuus pitää turvata todellisissa ja vakavissa uhkatilanteissa. Mikäli näin ei ole, tulee rikosvastuun toteutuminen syrjäytyä yksilön perustavaa laatua olevan perusoikeuden turvaamiseksi. Viime aikoina onkin pyritty lainsäädännössä parantamaan oikeudessa kuultavan henkilön suojaa. 

Ihmisoikeustuomioistuimen käytännössä on sinänsä pidetty tietyin edellytyksin mahdollisena, että oikeudenkäynnissä esitetään henkilötodistelua, jossa kuultavan henkilön henkilöllisyyttä ei paljasteta esim. rikosasian vastaajalle. Kuten mietinnöstä ilmenee, anonyymiä todistelua käytetään eri Euroopan maissa. Uuden todistelukeinon käyttöönotolle nyt esitetyssä muodossa ei siten näyttäisi olevan periaatteellista estettä.

Anonyymiin todisteluun on kuitenkin suhtauduttu Suomessa varauksellisesti. Asiaan on otettu viimeksi kantaa kolme vuotta sitten ilmestyneessä rikosprosessin tarkistamista käsitelleen työryhmän mietinnössä (oikeusministeriön työryhmämietintö 2002:4). Mietinnössä todettiin muun muassa, että todistajien uhkailun yleisyys ja vakavuus ei Suomessa ole sillä tasolla, että äärimmäisiin oikeudellisiin keinoihin todistajien suojaamisessa tulisi mennä. Tuolloin käytössä olleita ja mietinnössä esitettyjä lisäkeinoja pidettiin sellaisina, että ne mahdollistavat varsin kattavan suojan. Työryhmä kuitenkin totesi, että tilannetta on edelleen seurattava ja pyrittävä täysimääräisesti käyttämään käytössä olevia todistajansuojelukeinoja. Oulun käräjäoikeus on 12.8.2003 antamassaan lausunnossa yhtynyt työryhmän kannanottoon, mutta korostanut sitä, että tarvittaessa on ryhdyttävä kaikkiin tarpeellisiin toimiin todistajien turvallisuuden varmistamiseksi.

Ilmeisesti juuri nyt mietintönsä jättäneen työryhmän on ollut tarkoitus kerätä todistajansuojeluun liittyviä käytännön tietoja ja toimintatapoja. Käräjäoikeus pitääkin mietinnön olennaisena puutteena sitä, että siitä ei millään tavoin ilmene ne käytännön syyt, miksi työryhmä on päätynyt varsin tuoreesta kannanotosta poikkeavaan esitykseen. Myöskään viime vuosina käyttöön otettujen todistajansuojelutoimenpiteiden vaikutuksia kuultavan turvallisuuteen ja pelkotuntemuksiin ei ole laajemmin tutkittu tai muutoinkaan selvitetty. Koska todistajansuojeluohjelmien käyttöön ottaminen Suomessa ei ole realistinen vaihtoehto, anonyymi todistelu lienee ainut lainsäädännöllinen keino parantaa entisestään todistajan asemaa uhkia vastaan. Ottaen kuitenkin huomioon aikaisemman työryhmän kanta ja edellisessä kappaleessa selostettu, voidaan aiheellisesti kysyä, onko olemassa todellinen tarve siihen, että mitä ilmeisimmin harvoin sovellettavaksi tuleva ja oletettavasti käyttöarvoltaan alhaiseksi jäävä uusi todistelukeino otettaisiin käyttöön.

Olettaen, että vastaus kysymykseen on kyllä, käräjäoikeus lausuu esityksen yksityiskohdista seuraavaa.

Anonyymin todistelun käyttöala (OK 17:35 §) on esityksessä säädetty riittävän tiukaksi. Keskeinen ongelma anonymiteetin todistelun kohdalla on kuitenkin sen näyttöarvo. Ensinnäkin kuultavan henkilöllisyys ei ole tuomarin eikä anonyymia todistelua vaatinen vastapuolen tiedossa. Toiseksi kuultava saa kieltäytyä kertomasta seikkaa tai vastaamasta kysymykseen, joka koskee tietoja, joista hänen henkilöllisyytensä ja yhteystietonsa saattavat paljastua (OK 17:35 a §). Näyttöarvoa vähentää vielä sekin, että syyksilukeva tuomio ei saa perustua ainoastaan tai pääasiallisesti anonyymiin todisteluun (OK 17:35 b §). Kuitenkin kuultavan henkilön luotettavuuteen liittyviä kysymyksiä tulee voida käsitellä oikeudessa riittävässä määrin. Mikäli näin ei tapahdu, todistelulla ei ole näyttöarvoa. On oletettavaa, että niinkin keskeisen näyttökysymyksen eli havaintojen luotettavuuden testaaminen puolustuksen toimesta ei aina voi tulla kysymykseen, koska siitä seuraisi kuultavan henkilöllisyyden paljastuminen. Korkeamman asteen anonyymin todistelun (kuuleminen puhelimitse ääni muutettuna) tilanteessa todistelun näyttöarvo vähenee entisestään. Näistä seikoista seuraa, että rikosasiassa tulee useimmissa tapauksissa esittää tuomitsemiskynnyksen ylittävä näyttö muilla todistelukeinoilla. Toisaalta anonyymillä todistelulla voi olla ratkaiseva merkitys esim. silloin, kun kuullaan peitepoliisia järjestäytyneen rikollisryhmän tekemistä rikoksista  tai kun kuullaan täysin ulkopuolista silminnäkijää (satunnainen todistaja). Viimeksi mainitut tapaukset jäänevät anonyymin todistelun käyttöala huomioon ottaen hyvin harvinaisiksi. Sitä, missä määrin anonyymi todistelu tulisi kysymykseen poliisiin peitetoiminnan yhteydessä, on vaikeaa arvioida, koska käräjäoikeudella ei ole tarkkaa kuvaa poliisin peitetoiminnan laajuudesta. Kansainvälisestä vertailusta voitaneen kuitenkin päätellä, että tapaukset olisivat tältäkin osin harvinaisia.

Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa anonyymistä todistelusta päättämiseen liittyvästä menettelytavasta (ehdotettu ROL 5 luku). 

Anonymiteetin murtamisesta ehdotetaan säännöksiä ROL 1 lukuun. Käräjäoikeus pitää periaatteellisesta näkökulmasta arveluttavana sitä, että tuomioistuin joutuu arvioimaan ensi vaiheessa syyttämiskynnyksen ylittymistä ja sen jälkeen tuomitsemiskynnyksen ylittymistä. Käräjäoikeus kiinnittää huomiota myös siihen, että tulisiko lakiin viranomaisten toiminnan julkisuudesta säätää viittaus asianosaisjulkisuudesta poikkeamiselle nyt kysymyksessä olevassa tapauksessa.

Peitepoliisin oikeus osallistua rikollisryhmän toimintaan

Esityksen tavoitteena on tältä osin tehostaa vakavien rikosten estämistä, paljastamista ja selvittämistä. Tavoitteena on myös parantaa peitehenkilöinä toimivien poliisimiesten turvallisuutta. Tavoitteet ovat sinänsä kannatettavia.  Käräjäoikeudella ei tosin ole käytössään peitetoiminnan laajuuteen ja siinä ilmenneisiin ongelmiin liittyvää käytännön tietoa, jonka nojalla se voisi arvioida uudistuksen tarpeellisuutta. Järjestäytyneen rikollisuuden tekemien rikosten estämisessä ja selvittämisessä käytettävien keinojen tehokkuus näyttäisi edellyttävän, että poliisin toimivaltuuksia laajennettaisiin mietinnössä esitetyllä tavalla. Käräjäoikeuden tuomarikunnassa on ilmennyt asiasta vastakkaisiakin mielipiteitä.

Ongelmallinen kysymys on myös se, kuka myöntää peitepoliisille luvan osallistua rikollisryhmän toimintaan. Kysymystä on käsitelty mietinnössä varsin lyhyesti. Tuomioistuin on perustehtävänsä näkökulmasta katsottuna vieraassa roolissa, kun se joutuu harkitsemaan luvan antamista rikokseen osallistumiselle. Tuomioistuin pyrkii toiminnassaan antamaan oikeusturvaa. Lähtökohtaisesti tuomioistuin osallistuu rikosten torjuntaan yleis- ja erityisestävän vaikutuksen kautta. Yksityiskohtana mainittakoon, että rikosten torjunta on tuomioistuimen toiminnan tavoitteena, kun se määrää henkilön vangittavaksi rikollisen toiminnan jatkamisvaaran perusteella. 

Edellä selostettujen periaatteellisten kannanottojen lisäksi käräjäoikeus toteaa, että ehdotettu poliisilain 36 a §:n 3 momentin loppuosa (“Poliisimies saa lisäksi...”) on liian tulkinnanvarainen. Epäselväksi jää, koskeeko rikoksen tekemistä koskeva edellytys myös momentin loppuosaa. Täsmällisempää sanamuotoa kaipaa saman pykälän 5 mom, joka on perusteluosan mukaan tarkoitettu koskemaan myös osallistumista järjestäytyneen rikollisryhmän toimintaan. Tämä ei tule riittävän täsmällisesti esille ehdotetusta lakitekstistä. 
Lopuksi käräjäoikeus toteaa, että se pitää perustuslain säätämisjärjestystä tarpeellisena kummankin ehdotuksen jatkokäsittelyssä.

Laamanni		Harri Mäkinen

Hallintopäällikkö	Jyrki Määttä

tall: 1 os.\hpääll\lausunnot\anonyymi