9.1.2009	47/004/2008	
	
Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

VIITE / REFERENS
Lausuntopyyntö 10.11.2008, OM 12/41/2007, OM004:00/2008	
	
ASIA / ÄRENDE
KÄSITTELYN JOUTUISUUS HALLINNOSSA JA OIKEUSSUOJAKEINOT KÄSITTELYN VIIVÄSTYESSÄ	

Museovirasto on käsitellyt oikeusministeriön työryhmämietinnön 2008:5 ja antaa siitä seuraavan lausunnon. 

Ehdotetun lainsäädännön merkitys Museoviraston toiminnassa yleisesti

Museoviraston toiminnasta pääosa on viranomaisaloitteisia valvonta- ja suojelutehtäviä, tosiasiallista hallintotoimintaa, neuvontaa ja ohjaamista. Varsinaisia hallintopäätöksiä Museovirasto tekee säännönmukaisesti muutamassa asiaryhmässä, joita ovat valtionavustuspäätökset, kulttuuriesineiden maastavientiluvat, irtainten muinaisesineiden lunastuspäätökset sekä kiinteiden muinaisjäännösten tutkimusluvat. Asianosaiset voivat olla luonnollisia henkilöitä, mutta usein myös yhteisöjä.

Rakennussuojelulain 19 §:n nojalla Museovirasto voi valtion tulo- ja menoarvion rajoissa myöntää avustusta suojeltavaksi määrätyn tai muun kulttuurihistoriallisesti merkittävän rakennuksen omistajalle rakennuksen tai sen ympäristön kunnossapitoa tai parantamista varten. Lisäksi Museovirasto myöntää avustuksia perinnelaivarekisteriin merkittyjen kulttuurihistoriallisesti arvokkaiksi luokiteltujen alusten kunnostus- ja entistämistyöhön sekä harkinnanvaraista valtionavustusta niille museoille, jotka eivät kuulu lakisääteisen valtionosuuden piiriin, ja avustuksia museoiden innovatiivisiin hankkeisiin. Valtionavustusasioiden käsittely riippuu valtion talousarvion aikataulusta. Hakemusten jättämiselle on asetettu vuotuinen määräaika, joka päättyy nykyisellään syys- tai lokakuussa. Avustuspäätökset tehdään seuraavan kevään aikana. Valtionavustuspäätökset eivät Museoviraston näkemyksen mukaan ole sellainen asiaryhmä, johon ehdotettua viivästyslainsäädäntöä erityisesti tarvittaisiin.

Museovirasto toimii kulttuuriesineiden maastaviennin rajoittamista koskevan lain mukaisena lupaviranomaisena. Kansallisia maastavientilupia voivat myöntää myös alueelliset museot. Omilla erityisaloillaan lupia myöntävät Valtion taidemuseo ja Sotamuseo. Kulttuuriesineiden maastavientilupia käsitellään Museovirastossa muutamia kymmeniä vuosittain. Käsittelyaika vaihtelee yleensä muutamasta päivästä muutamaan viikkoon, joten monissa tapauksissa ehdotettu lainsäädäntö ei käytännössä ehtisi tulla sovellettavaksi asiaryhmän kohdalla. 

Irtainten muinaisesineiden lunastaminen perustuu muinaismuistolain 17 §:ään. Lunastamiseen liittyy kohtuullinen korvaus esineen löytäjälle. Jollei esinettä lunasteta, löytäjä saa pitää esineen. 

Muinaismuistolain 10 §:n nojalla Museovirasto voi määräämillään ehdoilla antaa toiselle luvan kiinteän muinaisjäännöksen tutkimiseen silloin, kun tutkimusta ei ole suoritettava viranomaistyönä. Tutkimusluvat on nykyisten ohjeiden mukaan haettava viimeistään kuukautta ennen suunniteltua kenttätöiden aloittamisaikaa. Lienee epäselvää, olisiko ehdotettu viivästyslainsäädäntö sovellettavissa tutkimuslupa-asioihin, eli koskeeko tutkimuslupa asianosaisen oikeutta lakiehdotuksen tarkoittamalla tavalla.

Edellä kuvatut hallintopäätöstilanteet ovat suhteellisen pieni osa Museoviraston toimintaa. Museovirasto kuitenkin osallistuu hallintopäätösasioiden käsittelyyn usein lausunnonantajana, jolloin sitä tulisi koskemaan ehdotettu mahdollisuus asettaa myös lausunnonantajaviranomaiselle määräaika ja uhkasakko viivästyksen johdosta. Museovirasto antaa lausuntoja mm. muinaismuistolain, rakennussuojelulain, maankäyttö- ja rakennuslain, kaivoslain ja maa-aineslain nojalla. Osan lausuntoasioista hoitavat maakuntamuseot Museoviraston kanssa solmittujen sopimusten nojalla.

Seuraavaksi vastataan lausuntopyynnön erityiskysymyksiin Museoviraston toiminnassa useimmin sovellettavan erityislainsäädännön osalta.

1) Onko hallinnonalallanne erityislainsäädäntöä, jossa on asetettu velvoite käsitellä asia kiinteän määräajan kuluessa tai jossa muutoin on säädetty asian käsittelyyn käytettävästä ajasta?

Valtionavustuslain (688/2001) 28 §:n mukaan valtionavustusten maksatuksen keskeyttämistä ja takaisinperintää koskevat päätökset on tehtävä viipymättä ja erityisestä syystä kahden kalenterivuoden kuluessa sen jälkeen, kun viranomaisen tietoon on tullut seikka, jonka nojalla keskeyttämiseen tai takaisinperintään voidaan ryhtyä. Viimeinen takaraja on kymmenen vuotta, joka lasketaan pääsääntöisesti avustuksen maksamisesta.

Kulttuuriesineiden maastaviennin rajoittamista koskevan asetuksen (189/1999) 3 §:ssä edellytetään, että maastavientiä koskeva lupahakemus käsitellään joutuisasti. Jos hakemus on puutteellinen, sitä on täydennettävä lupaviranomaisen asettamassa määräajassa. Määräajan noudattamatta jättäminen ei estä ratkaisemasta asiaa.

Muinaismuistolain (295/1963) 23 §:n mukaan useat lain mukaiset asiat on käsiteltävä kiireellisinä. Tällainen asia on ensinnäkin lain 11 §:n 1 momentissa tarkoitettu kajoamislupahakemus, jonka käsittelee alueellinen ympäristökeskus Museoviraston toimiessa lausunnonantajana. Toiseksi Museoviraston on käsiteltävä kiireellisinä lain 13 §:n 1 momentissa mainittu ilmoitus siitä, että yleisen työhankkeen tai kaavoituksen toimeenpaneminen saattaa tulla koskemaan kiinteää muinaisjäännöstä; 14 §:ssä mainittu ilmoitus aiemmin tuntemattomasta kiinteästä muinaisjäännöksestä, joka on tavattu työtä suoritettaessa ja jonka takia työ on keskeytettävä; 16 §:n 2 momentissa tarkoitettua irtaimen muinaisesineen löytämistä koskeva ilmoitus; 19 §:n 1 momentissa mainittu ilmoitus julkisessa rakennuksessa olevan tai siihen kuuluvan irtaimen esineen hävittämis- tai luovuttamisaikeista. Kolmanneksi Museoviraston on suoritettava kiireellisesti lain 15 §:ssä säädetty sellaisen kiinteän muinaisjäännöksen tutkiminen ja muut sitä koskevat toimenpiteet, jota koskee yleinen tai suurehko yksityinen työhanke.

Rakennussuojelulain (60/1985) 9 §:n mukaan kun rakennuksen suojelua koskeva asia on pantu vireille ja kun kyseessä saattaa olla laissa tarkoitettu suojelukohde, alueellisen ympäristökeskuksen tulee kieltää rakennuksen kulttuurihistoriallista arvoa vaarantaviin toimenpiteisiin ryhtyminen. Suojelua koskeva asia on käsiteltävä kahden vuoden kuluessa kiellon antamisesta. Käsittelevä viranomainen on siis alueellinen ympäristökeskus Museoviraston toimiessa lausunnonantajana. Säännös suojaa erityisesti rakennuksen omistajaa, joka ei kuitenkaan välttämättä ole suojeluhakemuksen tekijä. Rakennussuojelulainsäädännön muuttamiseksi on laadittu 12.8.2008 valmistunut ympäristöministeriön asettaman työryhmän ehdotus laiksi rakennusperinnön suojelemisesta. Ehdotukseen ei nykyisellään sisälly pakollista, vaan harkinnanvarainen rakennuksen vaarantamiskielto, eikä myöskään vastaavaa määräaikasäännöstä kuin voimassa olevassa rakennussuojelulaissa. Ehdotus voi tosin valmistelun kuluessa vielä muuttua.

2) Onko hallinnonalallanne erityislainsäädäntöä erityisistä menettelyistä niissä tilanteissa, joissa asian käsittely on viivästynyt?

Museoviraston keskeisimmin soveltamassa erityislainsäädännössä ei ole erityisiä menettelyjä asian käsittelyn viivästymisen varalle.

Ehdotettuja säännöksiä koskevat tarkemmat kommentit

Laki hallintolain muuttamisesta

Museovirasto pitää kannatettavana järjestelmää, jossa viranomainen määrittelee itse kohtuullisen käsittelyajan, koska asiaryhmät ovat hyvin virastokohtaisia. Lienee kuitenkin mahdollista, että viranomaisen käsiteltäväksi tulee satunnaisesti asia, joka on katsottavissa ehdotetun 23 a §:n alaiseksi, mutta joka on niin harvinainen, että sille ei ole määritelty asiaryhmän mukaista kohtuullista käsittelyaikaa.

Ehdotetun 23 e §:n mukainen kiirehtimisvaatimukseen vastaaminen voi suullisen vastaamisen osalta käytännössä osoittautua hankalaksi. Suullisen vastauksen antamista ja keskustelun sisältöä voi olla mahdotonta näyttää toteen jälkikäteen, jos asianosainen kuitenkin tekee viivästysvalituksen sillä perusteella, että vastausta kiirehtimisvaatimukseen ei olisi lainkaan annettu.

Laki hallintolainkäyttölain muuttamisesta

Ehdotetun 73 e §:n 2 momentin mukaan jos asian käsittelyn viivästyminen johtuu muun viranomaisen kuin asiassa päätöksen tekevän viranomaisen menettelystä, valitusviranomainen voi asettaa määräajan ja uhkasakon tälle viranomaiselle. 

Museoviraston ja maakuntamuseoiden hoitamat lausuntoasiat edellyttävät tavanomaisesti käyntiä maastossa ja lausunnon kohteen tarkastamista/tutkimista. Tähän tarvitaan riittävästi aikaa ja suotuisat olosuhteet. On siis tärkeää, että käsittelevä viranomainen varaa riittävästi aikaa lausunnon antamiselle. Ehdotettu lainsäädäntö ei saisi vaikuttaa niin, että aikatauluista joustaminen tarvittaessa käy mahdottomaksi. Museovirasto pitää hyvänä sitä, että lakiehdotuksen yksityiskohtaisissa perusteluissa on ohjeistettu ensisijaiseksi keinoksi lausunnon pyytäminen mahdollisimman aikaisessa vaiheessa. Tätä voisi vielä korostaa esimerkiksi niin, että käsittelevän viranomaisen tulisi määritellä asiaryhmän kohtuullinen käsittelyaika yhteistyössä lausunnonantajaviranomaisen kanssa.

Viivästysvalituksen vireilläolosta on syytä tiedottaa myös lausunnonantajaviranomaiselle silloin, kun viivästys johtuu lausunnosta. Ilmoitusvelvollisuuden huomioiminen lainsäädännössä tulisi selvittää.

Lopuksi

Museovirasto pitää ehdotettua lainsäädäntöä periaatteellisesti kannatettavana. Museovirasto arvioi, että sen oman toiminnan kannalta ehdotetulla lainsäädännöllä ei tule olemaan kovin huomattavaa välitöntä merkitystä virastossa tehtävien hallintopäätösten vähäisyyden ja laadun vuoksi. Välillinen merkitys saattaa kuitenkin olla huomattavaa Museoviraston toimiessa lausunnonantajana toiselle viranomaiselle.

Hallintojohtaja			Heikki Halttunen

Lakimies 			Matleena Haapala