HÄMEENLINNAN HALLINTO-OIKEUS			 H 00114/12 04
13.7.2012

				Oikeusministeriö

				PL 25
				00023 VALTIONEUVOSTO

Viite 	OM 12/41/2007

Asia	Lausunto luonnoksesta käsittelyn 
	joutuisuutta hallinnossa ym. koskevaksi lainsäädännöksi

Hämeenlinnan hallinto-oikeus haluaa lausuntonaan esittää kunnioittaen seuraavaa:

Hallintotoiminnan passiivisuus oikeudenloukkauksena

Hämeenlinnan hallinto-oikeus näkee viivytyksettömän hallintoasian käsittelyn erittäin merkittävänä oikeussuojakysymyksenä. Tähän nähden esityksen tavoitteet ja pääosin keinotkin ovat kannatettavia. On kuitenkin muistettava, että tavoitteet ilman toimivia keinoja ovat vain toiveita. Siksi Hämeenlinnan hallinto-oikeus tässä lausunnossa nostaa esille vain sellaisia asioita, jotka hallinto-oikeus näkee aiheuttavan haittaa tavoitteen toteuttamiselle taikka suorastaan estävän sitä.

Vaikutukset hallinto-oikeuden toimintaan

Paitsi nyt käsiteltävänä olevaa lainsäädäntöhanketta, vireillä on myös hanke oikeudenkäynnin viivästyksen hyvittämisestä annetun  lain muuttamisesta. Viimeksi mainitussa llainsäädäntöhankkeessa näytetään tähtäävän sellaiseen menettelyyn, että varsinaisen pääasiaprosessin yhteydessä tuomioistuin voisi määrätä hallintoviranomaisen suorittamaan rahallinen korvaus viivästyksestä. Tällainen viivästyshyvityksen tuomitseminen on tuomioistuimelle lisätyötä. Nyt lausuttavana olevassa  hankkeessa luomalla viivästysvalitusjärjestelmä hallinto-oikeudelle kaavaillaan jälleen lisää työtehtäviä. Esitysluonnoksessa todetaan, että lisätyön aiheuttamien lisäkustannusten suuruutta on vaikeaa arvioida, koska ne riippuvat viime kädessä käsiteltäväksi tulevien asioiden määrästä. Esityksessä mainitaan, että alustavasti hallinto-oikeuksissa lisääntyvä työmäärä vastaisi yhden tuomarin ja kahden muun henkilön työpanosta. Käytännössä tämä merkitsisi vain tuomioistuinlaitoksen määrärahakehyksen kasvattamista vastaavalla rahasummalla, mikä sitten jaettaisiin oikeusministeriön toimesta johonkin tuomioistuinlaitoksen osaseen, ei välttämättä edes hallinto-oikeuksiin. Jotta lisääntyvät työt tulisivat hoidetuksi, pitää jokaiseen työpisteeseen, johon lisätyötä tulee, osoittaa uusi virka. Ellei samalla voida todeta, että tästä työpisteestä muiden työtehtävien vähenemisen vuoksi oikeastaan työpisteestä tulisi lakkauttaa joku virka. 

Tämän esityksen toteutumisen myötä tuleva lisätyötä on pyritty minimoimaan määrittelemällä viivästysvalituksen ratkaisukokoonpano mahdollisimman keveäksi eli yhdeksi tuomariksi. Edelleen viivästysvalituksen muodolle on asetettu vaatimuksia, jotka vireillepanijan on täytettävä tarkoituksena, että itse tuomioistuinprosessista tulisi mahdollisimman selkeä. Nämä tekijät eivät takaa sitä, että viivästysvalitusprosessit hoidettaisiin hallinto-oikeudessa kaiken muun jo olemassa olevan työn ohella vain työtahtia kiristämällä. Oikeusministeriössä on muussa yhteydessä keskusteluissa esitetty sellaisiakin näkökulmia, että kynnystä päästä tuomioistuimeen olisi ylipäätänsä korotettava, kun henkilöresursseja tulevaisuudessa pikemminkin vähennetään kuin lisätään. Tällainen uusia työtehtäviä aiheuttava prosessimuoto on ristiriidassa tämä viimeksi mainitun näkökulman kanssa. 

Esitysluonnoksessa lähdetään siitä perusajatuksesta, että ratkaisut viivästysvalituksiin syntyvät helposti ja rutiinilla. Näin ei kuitenkaan välttämättä ole. Viivästysvalituksen tekijät eivät useinkaan tunne kovinkaan tarkoin lainsäädännössä heille asetettuja velvollisuuksia esittää tuomioistuimelle viivästysvalituksen käsittelyn edellytykset. Valituksia joudutaan siksi täydennyttämään. Valituksentekijä ei varmastikaan tuo esille niitä seikkoja, jotka puhuisivat sen puolesta, ettei viranomaiselle tulisikaan asettaa määräaikaa. Tämä jää siis viranomaisen huolehdittavaksi, kun se antaa selityksensä. Ei voida olettaa, että viranomainen kovinkaan usein myöntäisi toimineensa siten, että viivästys johtuu sen toiminnasta. Näissä olosuhteissa viivästysvalitusprosessi muodostuukin ihan itsenäiseksi täysmittaiseksi oikeudenkäynniksi, joka vaatii tuomioistuimelta nyt kaavailua enemmän työpanosta. Mitä arvioon viivästysvalitusten määrästä tulee, niin on vaikeaa nähdä syitä siihen, että viivästysvalituksen käyttöönotto vähentäisi tyytymättömyyden ilmaisuja käsittelyn keston suhteen. Käytännössä tyytymätön saa asian vireille yhtä helposti viivästysvalituksena kuin kanteluna, vaikka esitysluonnoksessa esitetään, ettei näin olisi. 

Viivästysvalitus oikeussuojakeinona

Hämeenlinnan hallinto-oikeus pitää viivästysvalitusta esitetyssä muodossa tehokkaana oikeussuojakeinona ainakin sellaisessa yhteiskunnassa, missä on totuttu tuomioistuimen laajaan hallinnon laillisuuskontrolliin. Suomi ei välttämättä ole sellainen yhteiskunta. Lausunnossaan oikeusministeriön työryhmämietinnöstä "Käsittelyn joutuisuus hallinnossa ja oikeussuojakeinot käsittelyn viivästyessä" ( Oikeusministeriön työryhmämietintö 2008:5) Hämeenlinnan hallinto-oikeus on suhtautunut kriittisesti siihen, että tuomioistuimet viivästysvalituksen kautta pantaisiin "määräilemään" hallintoviranomaisen toiminnan aikatauluja. Tuomioistuimille riittäisi hyvin se, että ne vain arvioivat hallintoviranomaisten päätösten laillisuutta jälkikäteen. Valtaosa hallintolainkäytön päätöksistä tehdään kuntakentässä. Pitkään on ollut vallalla näkemys, mikä on korostanut kuntien itsemääräämisoikeutta valtion elimiin nähden. Valtion on korkeintaan taloudellisin keinon voinut vaikuttaa kuntien toimintaan. Sitäkin on kuntakentässä vastustettu demokratian nimissä. Hallintotuomioistuimien olemassaolo perustuu yksilöjen oikeusturvatarpeeseen hallinnon päätöksenteossa. Tässä tilanteessa otetaan iso ideologinen harppaus yksilön asema korostamisen suuntaan, jos yksilön avuksi hallinnon tehokkuuden lisäämiseksi tulee mukaan niinkin merkittävä vallan kolmijaon osapuoli kuin tuomioistuinlaitos. Jos näin halutaan, niin tuomioistuimen täytyy on vahva ja auktoritatiivinen. Muuton on vaarassa, että tuomioistuinlaitos instituutiona menettää yksilöjen silmissä sen uskottavuuden, mikä sillä tulee olla päätyötään suorittaessaan eli hallintopäätösten laillisuuden arvioinnissa.

Esitysluonnoksen kansainvälisestä vertailuosasta on pantava merkille, ettei enemmistö vertailussa olleista maista sittenkään ole pohdittuaan eri vaihtoehtoja päätynyt esityksen kaltaiseen tuomioistuinkontrolliin viivästystapauksessa. Ilmeisesti useimmissa maissa on nähty, että tällainen järjestelmä ei sittenkään toimi käytännössä niin hyvin, kuin laadittava säännöspohja antaisi ymmärtää. Tämä ei rohkaise esityksen toteuttamista.

Viivästysvalitus valituskelvottomasta päätöksestä

Esityksessä on tarkoitus lisätä hallintolainkäyttölain 73 b §:n 2 momentti. Siinä kaavaillaan, että asianosainen voisi tehdä viivästysvalituksen sellaisessakin asiassa, missä tehtyyn päätökseen ei lain mukaan saa tehdä valitusta. Meillä on toki varsin laajalti valitusoikeus sellaisista päätöksistä, millä ratkaistaan asianosaisen etu, oikeus taikka velvollisuus, joten tällainen tilanne ei käytännössä tule ilmeisesti kovin usein edes eteen. Kun hallinto-oikeuksia kuitenkin pitää pyrkiä kehittämään yhdenvertaisesti, ei esityksessä on mitään perusteita sille, että tällaiset asiat keskitetään yksin Helsingin hallinto-oikeuteen. Epäillä sopii, kuinka tällainen tieto keskittämisestä edes menee viivästysvalituksen tekemistä aikovalle edes perille. Ehkä parempi tässä olisi, että viivästysvalitus tällaisessa asiassa tehtäisiin sille hallinto-oikeudelle, jolle tämän viranomaisen päätöksestä yleensä hallintolainkäyttölain 12 §:n mukaan valitetaan.