Valtiontalouden tarkastusvirasto			
		349/31/08	

		 9.1.2009	
Oikeusministeriö

OM 12/41/2007			
KÄSITTELYN JOUTUISUUS HALLINNOSSA JA OIKEUSSUOJAKEINOT KÄSITTELYN VIIVÄSTYESSÄ

Oikeusministeriö on pyytänyt Valtiontalouden tarkastusviraston lausuntoa otsikosta ilmenevästä työryhmän mietinnöstä (Oikeusministeriön työryhmämietintö 2008:5). 

Tarkastusvirasto toteaa lausuntonaan seuraavaa:

Tarkastusviraston käsityksen mukaan työryhmän ehdotukset uusista oikeussuojakeinoista käsittelyn viivästyessä hallinnossa tukevat merkittävällä tavalla perustuslain 21 §:ssä jokaiselle säädettyä oikeutta saada asiansa käsitellyksi asianmukaisesti ja ilman aiheetonta viivytystä lain mukaan toimivaltaisessa tuomioistuimessa tai muussa viranomaisessa sekä hallintolain 23 §:n vaatimusta asian käsittelemisestä hallinnossa ilman aiheetonta viivytystä. Oikeusturvan takeisiin sisältyy se, että myös silloin, kun oikeussuojan tarve johtuu viranomaisen laiminlyönnistä tai viivyttelystä, jokaisella on oltava keino saada oikeuksiaan tai velvollisuuksiaan koskeva asia tuomioistuimen tai muun riippumattoman lainkäyttöelimen käsiteltäväksi. Tarkastusvirasto yhtyy työryhmän arvioon siitä, että ehdotukset parantavat oikeusturvaa hallinnossa. Tarkastusvirasto pitää tärkeänä sitä, että oikeussuojakeinojen säätäminen viranomaisen passiivisuustilanteita varten on otettu osaksi hallintolainkäyttölain kehittämistä koskevaa työtä. 

Oikeussuojakeinojen tarve tilanteessa, jossa viranomainen laiminlyö hallintopäätöksen tekemisen tai hallintopäätös on viivästynyt, on tullut esiin myös tarkastusviraston hallinto-oikeuksia koskeneessa tarkastuksessa (Valtiontalouden tarkastusviraston toiminnantarkastukset 169/2008). Tarkastuksessa havaittiin, että hallinto-oikeuksissa on ollut vireillä tapauksia, joissa on esitetty vaatimuksia viranomaisen passiivisuuden johdosta, ja että hallinto-oikeuksissa on omaksuttu erilaisia käytäntöjä suhtautumisessa niihin. Eräissä hallinto-oikeuksissa vaatimuksia oli käsitelty hallintolainkäyttölain 69 §:n mukaisessa hallintoriitamenettelyssä, kun taas eräässä oli tehty sellainen linjaratkaisu, että ilman lain nimenomaista säännöstä tällä perusteella tehtyjä vaatimuksia ei tutkita. Tältä osin ehdotetut säännökset oikeussuojakeinoista siis selkiyttävät myös hallinto-oikeuksien työtä. 

Työryhmän ehdotukset kiirehtimisvaatimuksesta ja viivästysvalituksesta menettelyineen on pyritty laatimaan yksinkertaisiksi ja selkeiksi, jotta asianosainen mahdollisimman nopeasti voisi saada ratkaisun asiaansa. Tästä pyrkimyksestä huolimatta menettely voi kuitenkin olla asianosaisen kannalta aikaa vievä ja monimutkainen, kun siihen sisältyvät kiirehtimispyynnön tekeminen, vaatimuksen esittäminen kirjallisen päätöksen saamiseksi, varsinaisen viivästysvalituksen tekeminen sekä viivästysvalituksen johdosta annettuun päätöksen mahdollisesti liittyvän uhkasakon asettaminen ja tuomitseminen. Tämän vuoksi tarkastusvirasto pitää tarpeellisena ehdotettua säännöstä, jonka mukaan tuomioistuin voi viivästysvalitusta käsitellessään myös ottaa asian säädetyin edellytyksin suoraan ratkaistavakseen.  

Viivästysvalitusta koskevien säännösten selkeydellä ja yksinkertaisuudella työryhmä on myös pyrkinyt siihen, että viivästysvalitus voitaisiin käsitellä hallintotuomioistuimessa tai muussa lainkäyttöviranomaisessa yksinkertaisessa menettelyssä ja esimerkiksi hallinto-oikeuksissa yhden tuomarin kokoonpanossa. Tämän ohella mietintö sisältää säännöksen, jonka mukaan viivästysvalitus on käsiteltävä kiireellisesti. Jotta yksinkertaisen menettelyn tavoite ja asian kiireellisen käsittelyn vaatimus voisivat toteutua, tarkastusvirasto kiinnittää huomiota myös tarpeeseen kehittää työmenetelmiä valitusviranomaisissa, jotta menettelyn ja ratkaisun joutuisuus käytännössä toteutuvat. Erityisesti tämä korostuu hallinto-oikeuksissa, joihin arvioidaan suurimman osan viivästysvalituksista tulevan vireille. Jos menettelyt viivästysvalitusten käsittelyssä valitusviranomaisissa eivät ole sujuvat, voi se myös vaikuttaa kysymyksessä olevan tuomioistuimen tai muun lainkäyttöviranomaisen työn tehokkuuteen ja tuottavuuteen kokonaisuutena. Hallinto-oikeudet käsittelevät jo nyt suuren määrän kiireellisesti käsiteltäviksi säädettyjä asioita, joiden vireille tulo vaikuttaa mahdollisuuksiin hoitaa muita, normaalissa järjestyksessä käsiteltäviksi säädettyjä asioita ripeästi ja sujuvasti. 

Kiirehtimisvaatimuksen ja viivästysvalituksen säätäminen antavat aiheen kiinnittää huomiota myös tässä yhteydessä asianhallintajärjestelmien kehittämistarpeeseen. Tämä johtuu osaltaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä tulkita Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan säännöstä, jonka mukaan oikeudenkäynnin tulee tapahtua kohtuullisessa ajassa. Ihmisoikeustuomioistuin on oikeuskäytännössään täsmentänyt sitä, mikä ajanjakso otetaan huomioon oikeudenkäynnin kokonaiskestoa määriteltäessä. Tämä seikka puolestaan vaikuttaa valtion korvausvastuuseen. 

Sellaisia hallintoasioita, joissa kiirehtimisvaatimus ja viivästysvalitus voivat tulla kysymykseen, käsitellään monissa valtion ja kunnan viranomaisissa. Niiden asianhallintajärjestelmät eivät ole yhtenäisiä eivätkä mahdollista toistensa tietojen hyödyntämistä kokonaiskäsittelyaikojen selvittämiseksi. Sama koskee myös hallintotuomioistuinten tai muiden kyseeseen tulevien lainkäyttöviranomaisten asianhallintajärjestelmiä. Ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä, kun se arvioi oikeudenkäynnin kokonaiskestoa ja asian viipymistä, kokonaiskestoon voi sisältyä myös aika, joka kuluu hallintoviranomaisessa asian käsittelyyn, samoin kuin aika, joka menee asian palauttamiseen ja useisiin peräkkäisiin käsittelyvaiheisiin oikeudenkäyntimenettelyineen. Tämä asettaa suuria haasteita viranomaisten ja lainkäyttöviranomaisten asianhallintajärjestelmien ja niiden tietosisältöjen kehittämiselle.

Pakollinen oikaisuvaatimusmenettely on ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä luettu kuuluvaksi asian käsittelyn kokonaiskestoon. Ainakin siis niissä tapauksissa, joissa viivästysvalitus koskee valitusta edeltävää pakollista oikaisuvaatimusvaihetta, on tarvetta sille, että sekä oikaisuvaatimusvaiheen että kiirehtimisvaatimus- ja viivästysvalitusvaiheen vaatima aika olisi selvitettävissä joko lainkäyttöviranomaisen tietojärjestelmistä tai muutoin.

Pääjohtaja		Tuomas Pöysti

Johtava toiminnantarkastaja	Anne Hamppula-Luoto